Головуючий І інстанції: Шевченко О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 р. 	Справа № 520/4366/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Бершова Г.Є. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Голови ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйової Любові Володимирівни на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2021, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022  по справі № 520/4366/21
за позовом              ОСОБА_1  
до             Голови ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйова Любов Володимирівна                    
про  визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулася  до суду з позовом до  Голови ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйова Любов Володимирівна (далі по тесту відповідач,  Голова ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйова Л.В.), в якому просила:
-визнати протиправною відмову Голови ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Соловйової Л.В. у видачі позивачу довідки про суддівську винагороду працюючого судді Верховного суду станом на 19 лютого 2020;
-зобов`язати  відповідача видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці про те, що станом на 19 лютого 2020, її суддівська винагорода, яка вираховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 374418,75 грн., у тому числі: посадовий оклад з урахуванням регіонального коефіцієнта: 197 062,50 грн., доплата за вислугу років 157650 грн., доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 19706,25 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду  від 03.06.2021 з урахування ухвали  про виправлення описки від 07.06.2021  адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття  з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що гарантії суддів ВССУ, в тому числі щодо призначення щомісячного довічного грошового забезпечення,  визначено спеціальною нормою, а  саме п.7 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402 -VІІІ, а не нормами пункту 25 цього розділу, які визнано неконституційними. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що з грудня 2014 року позивач перебуває у відставці з посади судді судової палати з розгляду кримінальних справ Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ і отримує щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, у порядку визначеному Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI.
20 січня 2020 року Головою ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ позивачу видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №30, згідно з якою посадовий оклад складає 37 836,00 грн. Зазначений розмір складової суддівської винагороди обраховано, виходячи із встановленого розміру посадового окладу для судді місцевого суду у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та коефіцієнта 1,2 для судді вищого спеціалізованого суду.
У зв`язку з прийняттям 18 лютого 2020 року Конституційним Судом України рішення №2-р/2020, яким визнано неконституційними положення пункту 25    розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня2016 року №1402-VIII, позивач 20 січня 2021 року звернувся відповідача із заявою про надання нової довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
За результатами розгляду звернення позивача, листом від 25.02.2021 року відповідач повідомив, що посадовий оклад судді ВССУ складається з 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року з застосуванням коефіцієнта для судді вищого спеціалізованого суду - 1,2 (розрахунок 15*2102,00*1,2 = 37 836,00), тобто підстав для видачі іншої довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні.
Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні  вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не врегулювання на законодавчому рівні питання видачі довідок про розмір суддівської винагороди у випадку ліквідації такої судової установи як Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, не може бути перешкодою в отриманні для суддів, які звільнилися у відставку до моменту припинення діяльності цього суду, довідок про розмір суддівської винагороди виходячи з базового посадового окладу судді Верховного Суду, адже фактично вказані суди (Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Касаційний кримінальний     суд у складі Верховного Суду) є однією ланкою судів касаційної інстанції.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до п. 7 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-УІП з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18-20, ст. 132 із наступними змінами) - тобто Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ (надалі Закон України № 2453-УІ).
Згідно з п. 25 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, - тобто Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ (надалі - Закон України № 1402-VІІІ) - має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу (норма визнана неконституційною Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020).
Тобто п. 7 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 1402- VІІІ визначає порядок обчислення розміру суддівської винагороди суддів ВССУ, які продовжують обіймають у ньому посади до завершення ліквідаційної процедури, але аж ніяк не стосується питання обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів ВССУ у відставці.
Натомість, саме п. 25 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VІІІ,  до визнання його неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, закріплював норму, яка передбачала два порядки обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, зокрема:
1) у розмірі, визначеному Законом України № 1402-VІІІ - для суддів, що за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працювали на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо них відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу;
2) у розмірі, передбаченому Законом України № 2453-VІ - для суддів, які не пройшли відповідного кваліфікаційного оцінювання та не були призначені на відповідні посади за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1402-УІІІ. Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів.
Згідно з ч. 1 ст. 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VІІІ «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Отже, після ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020, а саме з 19 лютого 2020 року позивач набула право, як суддя ВССУ у відставці, що не проходила кваліфікаційного оцінювання, на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, що передбачений Законом України № 1402-VІІІ.
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1-2, 4 ст. 31 Закону України №2453-VІ у редакції Закону України від 26.10.2014 № 1697-УІІ (чинній на час виходу позивача у відставку) у системі судів загальної юрисдикції діють вищі спеціалізовані суди як суди касаційної інстанції з розгляду цивільних і кримінальних, господарських, адміністративних справ.
Відповідно до положень статті 32 цього Закону Вищий спеціалізований суд розглядає справи відповідної судової юрисдикції в касаційному порядку згідно з процесуальним законом. У випадках, передбачених процесуальним законом, розглядає справи відповідної судової юрисдикції як суд першої або апеляційної інстанції.
Вищими спеціалізованими судами є: Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України. У вищому спеціалізованому суді утворюються палати з розгляду окремих категорій справ у межах відповідної судової юрисдикції.
Таким чином, позивач до виходу у відставку обіймала посаду судді суду касаційної інстанції.
З прийняттям Закону України № 1402-VIII була змінена система судоустрою в Україні, яку складають: місцеві суди, апеляційні суди та Верховний Суд.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України № 1402-VІІІ Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суд першої або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом.
У складі Верховного Суду діють: Велика Палата Верховного Суду, Касаційний адміністративний суд, Касаційний господарський суд, Касаційний кримінальний суд, Касаційний цивільний суд. До складу кожного касаційного суду входять судді відповідної спеціалізації.
Аналіз наведеного законодавства свідчить про те, що саме судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на сьогодні виконують ті процесуальні функції, які виконували судді судової палати з розгляду кримінальних справ Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, де суддею працювала ОСОБА_1 та який зараз перебуває у стані ліквідації, а судді якого не здійснюють правосуддя..
Відповідно п.161 Перехідних положень Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)»: у випадках реорганізації чи ліквідації окремих судів, утворених до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», судді таких судів мають право подати заяву про відставку або заяву про участь у конкурсі на іншу посаду судді в порядку, визначеному законом.
Водночас, не підлягають врахуванню при розгляді цієї справи висновки у постановах КАС у складі Верховного Суду у справах № 826/13355/17, № 826/14879/17, № 826/12993/17, № 826/13405/17, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, як на такі, що прийняті у спорах, що виникли з подібних правовідносин. Позивачами у цих справах були діючі судді ВСАУ, а не судді у відставках, а вимоги стосувалися виплати суддівської винагороди згідно з нормами Закону України №1402-VIII після проходження ними кваліфікаційного оцінювання, але до зайняття відповідних посад у Касаційному адміністративному суді Верховного Суду. Для обґрунтування заявлених вимог Позивачі посилалися на п. 22 та п. 23 Закону України № 1402-VІІІ. Тобто, ані за суб`єктним складом, ані за фактичними обставинами, ані за правовими вимогами ці справи не є подібними до справи, що розглядається, а відтак висновки що у них викладені жодним чином не спростовують права Позивача на отримання довідки про суддівську винагороду працюючого судді за посадою судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду станом на 19 лютого 2020.
У свою чергу, правомірність та обґрунтованість звернень суддів щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року підтвердив Верховний Суд у зразковій справі №620/1116/20. У рішенні Верховного Суду від 16.06.2020 року зазначено, що саме з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VІІІ. Такий перерахунок обумовлений відновленням раніше порушених прав позивача з дати ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020. 
Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі №638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Таким чином, на законодавчому рівні та судовою практикою ВС, обов`язковою для виконання судами всіх рівнів, визнано, що починаючи з 19 лютого 2020 року усім суддям України у відставці незалежно від дати виходу у відставку має бути проведений перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів на підставі положень Закону України №1402-VІІІ. При цьому, такий перерахунок відповідно до зазначеного Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року повинен проводитись автоматично.
Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013(справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), а також у Рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020 (прийняття якого було передумовою виникнення спору між позивачем та відповідачем). 
Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неузгодженість чинного законодавства в частині прирівняння посад суддів вищих спеціалізованих судів та Верховного Суду, не є підставою для відмови в наданні довідки, адже позивач має гарантоване статтею 142 Закону     №1402-VIII     право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді.    
Зважаючи на те, що позивач вийшов у відставку з посади судді, то повинен отримувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Водночас, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірності прийнятого рішення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відтак, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.
Положеннями   ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Голови ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйової Любові Володимирівни - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 по справі № 520/4366/21  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.С. Чалий    Г.Є. Бершов