Ухвала
іменем України
 
17 листопада 2021року
м. Київ
справа № 1-33/04
провадження № 51 – 2450 зно 21
Верховний Суд колегією суддів Першоїсудової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши заяву  ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року щодо нього,
встановив:
Ухвалою Верховного Суду України (далі – ВСУ) від 23 грудня 2004 року вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 7 червня 2004 року щодо  ОСОБА_5 змінено, постановлено виключити з вироку вказівку про застосування до  ОСОБА_5 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України додаткового покарання у вигляді конфіскації всього майна. В решті вирок в частині призначеного покарання залишено без зміни. 
Ухвалою судді Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року заяву  ОСОБА_4 залишено без руху та зазначено про те, що  його заява не відповідає вимогам ч.1 ст. 460, пунктів 5 і 6 ч.2 ст.462, ч.1 ст.463, ч.1 ст.467 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК),  у зв`язку з тим, що:
–  ОСОБА_4 посилаючись на відсутність у томі № 10 касаційної скарги адвоката засудженого ОСОБА_5 з додатками на підтвердження його алібі по всіх епізодах обвинувачення: заяв свідків алібі та медичної довідки, про які  зазначала потерпіла ОСОБА_6 , які він вважав нововиявленими обставинами, і які не були відомі йому і колегії суддів ВСУ 23 грудня 2004 року, як і суду першої інстанції, при цьому не зазначив жодних обґрунтувань на підтвердження того, що вказані документи направлялися до суду касаційної інстанції чи були долучені до матеріалів кримінальної справи на час її розгляду в суді;
– посилаючись на неврахування судом першої інстанції клопотання сторони захисту про перевірку алібі ОСОБА_5 по всім епізодам обвинувачення, а саме: про допит свідків, витребування відомостей з особової справи його підзахисного про побачення з ним адвоката ОСОБА_5 вранці 10 жовтня 2000 року в СІЗО (епізод по вбивству його брата ОСОБА_7 ); витребування медичної довідки на підтвердження показань потерпілої ОСОБА_6 стосовно алібі ОСОБА_5 (епізод по вбивству ОСОБА_8 ), а також щодо ненадання слова в суді свідку ОСОБА_9 по епізоду вбивства ОСОБА_10 , водночас не вказав, яким чином зазначені обставини щодо епізодів по вбивству ОСОБА_8 і ОСОБА_10 стосуються його інтересів;
– зі змісту заяви є незрозумілим статус заявника ОСОБА_4 , а саме чи є він захисником ОСОБА_5 , чи братом ОСОБА_7 та чи є взагалі у нього статус учасника судового провадження,який, з урахуванням положень, передбачених ч. 1 ст. 460 КПК, має право подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами;
- вимога  у заяві ОСОБА_4 до Суду  – доручити суду першої інстанції новий розгляд справи №1-33/04, використовуючи фотокопії матеріалів справи з посилання на Гугл - диску, при цьому вказавши про скасування ухвали Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року в повному обсязі, не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, визначеними положеннями ч. 1 ст. 467 КПК;
– зазначаючи у заяві про ігнорування судом першої інстанції усього переліку свідків алібі, змісту їх показань, як і змісту медичної довідки і показань свідка ОСОБА_9 , (з урахуванням вимог заяви) та враховуючи вимоги ч.1 ст.463 КПК не навів мотивів, чому він звернувся з заявою про перегляд судового рішення саме до Верховного Суду і чому обставини, які, на його думку, були проігноровані ще в суді першої інстанції, слід вважати нововиявленими з огляду на п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК;
–  у додатку до заяви ОСОБА_4 зазначено про долучення до неї копії ухвали ВСУ від 23 грудня 2004 року, проте така копія ухвали відсутня, що підтверджується актом від 11 жовтня 2021 року № 823.
На виконання зазначеної ухвали від 19 жовтня 2021 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із доповненням від 3 листопада 2021 року  до заяви про перегляд ухвали ВСУ від  23 грудня 2004 року за нововиявленими  обставинами,  у якому зазначає про те, що:
– 25 жовтня 2021 року на виконання вимог п.6 ч.2 ст.462 КПК ОСОБА_11 на його прохання надіслав до Верховного Суду копію ухвали ВСУ від 23 грудня 2004 року;
– в частині виконання вимог п.5 ч.2 ст.462 КПК, якщо буде недостатньо використання фотокопії матеріалів кримінальної справи № 1-33/04з посилання на Гугл - диску, просить Суд надати запит до Голосіївського районного суду м. Києва про  тимчасове надання з архіву суду флешки з фотокопіями матеріалів справи, копіями відеозаписів слідчих експериментів, двох дисків копій звукозаписів судових засідань, які містяться в матеріалах провадження № 752/15029/17 (№ 1-вп/752/1/21), в якому постановлено суддею ОСОБА_12 остаточне рішення від 24 травня 2021 року;
– у вказаних цифрових носіях, зокрема в т. 10 (а.с. 289-316) наявні зауваження ОСОБА_5 на неповноту протоколу судового засідання, з якими погодився суд,  показання засудженого про його алібі щодо перебування 09 жовтня 2000 року в квартирі ОСОБА_13 , що не були досліджені судом (звукозапис від 08 квітня 2004 року), адже 10 жовтня 2000 року було вчинено вбивство ОСОБА_7 , також є клопотання засудженого, відхилене судом, про запит довідки з особистої справи щодо зустрічі із захисником в слідчому ізоляторі;
–  у присутності учасників судового провадження ОСОБА_5 просив свого захисника  збирати заяви від свідків щодо його алібі, інші документи, як додатки до касаційної скарги на вирок суду першої інстанції, про суть якого було зрозуміло усім;
– на підставі наведених ним фактів у заяві, на його думку, в матеріалах справи № 1-33/04 мала бути касаційна скарга захисника  ОСОБА_5 з доказами його алібі по обвинуваченнях у вчиненні вбивств ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , також заява свідка ОСОБА_9 по епізоду вбивства ОСОБА_10 , якому судом не надано можливість спростувати протокол свого допиту;
– його процесуальний статус потерпілого в кримінальній справі підтверджений постановою слідчого і протоколом допиту, так і вироком суду (т. 4, а.с. 40-41), однак це не завадило надати в суді правдиві показання щодо брата ОСОБА_7 , який мав проблеми із законом;
- жодна потерпіла сторона не вказувала про призначення ОСОБА_5 суворого покарання, навіть у випадку організації його втечі з боку правоохоронних органів;
– на захист ОСОБА_5   він як потерпілий звертався в поліцію 27 березня 2018 року про порушення справи щодо його співучасників та згодом йому стали зрозумілі покази засудженого  на досудовому слідстві  (т. 5, а.с. 121, 145) щодо ОСОБА_14 та самообмови у вчиненні вбивства ОСОБА_10 , що підтверджується відеозаписом слідчого експерименту, який зберігається в архіві Голосіївського районного суду;
– з огляду на зазначені у заяві доводи та враховуючи подані до Апеляційного суду м. Києва заяви усіх потерпілих в 2017-2018 роках  в інтересах ОСОБА_5 , дії останнього необхідно перекваліфікувати: по обвинуваченню у крадіжці пістолета і набоїв 09 березня 1992 року з кімнати озброєнь управління міліції м. Ялти, і вважати кваліфікацію щодо зберігання цієї зброї, оскільки стали відомі факти вчинення крадіжки іншою особою, щодо якої порушено досудове провадження, а документи на підтвердження цього надасть ОСОБА_5 після відкриття кримінального провадження за заявою; по обвинуваченню вбивств ОСОБА_8 , ОСОБА_7 дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати як пособника за ч.5 ст.25, п.п.1, 12, ч.2 ст.115 КК України чи за аналогічними статтями КК України в редакції 1960 року; по епізоду вбивства ОСОБА_10 дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати як підбурювача до хуліганства із застосуванням зброї з метою інсценування замаху на життя потерпілої задля повернення боргу у зв`язку із невиконанням судового рішення, що закінчилося вчиненням ОСОБА_14 вбивства через необережність і затриманням ОСОБА_5 , який себе обмовив;
– на його думку, обставини по вбивству ОСОБА_10 добре відомі засудженому і мають бути досліджені в суді першої інстанції, як і інші епізоди вбивств, згідно із положеннями ч.4 ст.466 КПК.
При цьому ОСОБА_4 у доповненні до заяви вказує, що усунув недоліки та просить переглянути та скасувати ухвалу ВСУ від 23 грудня 2004 року в повному обсязі.
Розглянувши заяву  ОСОБА_4 , з урахуванням його доповнення про усунення недоліків, колегія суддів вважає, що заява підлягає поверненню з таких підстав.
Із наявних в Суду матеріалів провадження вбачається, що дійсно 26 жовтня 2021 року до Суду надійшла заява громадянина ОСОБА_11 про долучення до заяви ОСОБА_4 копії оскаржуваної ухвали ВСУ від 23 грудня 2004 року. Оскільки така заява подана особою, інтересів якої не стосується розгляд заяви ОСОБА_4 , тому не може свідчити про виконання вимог п.6 ч.2 ст.462 КПК особисто заявником ОСОБА_4 .
Відповідно до пунктів 4 і 5 ч. 2 ст. 462 КПК у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, окрім іншого зазначаються: 
– обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, 
– обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин та зміст вимог до суду.
Так, зі змісту доповнення про усунення недоліків убачається, що ОСОБА_4 посилаючись на п.5 ч.2 ст.462 КПК, а також на те, що на його думку, в матеріалах справи № 1-33/04 мала бути касаційна скарга захисника  ОСОБА_5 з доказами його алібі по обвинуваченнях у вчиненні вбивств ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , також заява свідка ОСОБА_9 по епізоду вбивства ОСОБА_10 , при цьому з урахуванням зазначених положень КПК, не зазначив відповідних обґрунтувань та будь-яких даних на підтвердження факту подання на час розгляду кримінальної справи Верховним Судом України у 2004  році захисником касаційної скарги, із вказаними додатками та водночас не вказав, яким чином докази алібі ОСОБА_5 щодо епізодів по вбивству ОСОБА_8 і ОСОБА_10 стосуються його інтересів.
Посилання в доповненнях заявника як на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин у справі щодо ОСОБА_5 , зокрема, можливість використання Судом фотокопій матеріалів кримінальної справи № 1-33/04 із посилання на Гугл - диску,а також наявність в архіві Голосіївського районного суду м. Києва флешки з фотокопіями матеріалів справи, копіями відеозаписів слідчих експериментів, двох дисків копій звукозаписів судових засідань, що містяться в матеріалах провадження № 752/15029/17 (№ 1-вп/752/1/21), на думку Суду, не свідчить про виконання ним вимог п.5 ч.2 ст.462 КПК, оскільки в зазначеному провадженні суддею ОСОБА_12 постановлено ухвалу від 24 травня 2021 року і закінчено судове  провадження, при цьому ОСОБА_4 не наведено належних обґрунтувань, яким чином прийняте судове рішення в іншому провадженні стосується нововиявленихобставин в розумінні  положень п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК у кримінальній справі № 1-33/04.
Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження, усунення суперечностей у доказах та перевіркипроцедури розгляду справи. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути. 
Водночас, із доповнення про усунення недоліків убачається, що заявник:
–посилається на можливість використання Судом вищевказаних цифрових носів інформації, що містять матеріали кримінальної справи № 1-33/04, в тому числі: зауваження ОСОБА_5 про неповноту протоколу судового засідання, показання засудженого про його алібі щодо перебування 09 жовтня 2000 року в квартирі ОСОБА_13 , клопотання засудженого про запит довідки з особистої справи щодо зустрічі із захисником в слідчому ізоляторі; показання засудженого  на досудовому слідстві  щодо ОСОБА_14 та самообмови у вчиненні вбивства ОСОБА_10 ;
– вказує про те, що жодна потерпіла сторона не наполягала на призначенні ОСОБА_5 суворого покарання;
– просить  перекваліфікувати дії ОСОБА_5 на інші статті КК України: по обвинуваченню у крадіжці пістолета і набоїв 09 березня 1992 року, по обвинуваченню вбивств ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 ;
– вказує, що обставини по епізодам вбивств добре відомі засудженому і мають бути досліджені в суді першої інстанції згідно із положеннями ч.4 ст.466 КПК.
Отже, зазначені доводи ОСОБА_4 в цілому зводяться до необхідності дослідження матеріалів кримінальної справи № 1-33/04 в частині перевірки алібі засудженого у вчиненні умисних вбивств, повторного розгляду  справи в частині правильності кваліфікації дій засудженого і призначення покарання.
Таким чином, зі змісту цих доводів не вбачається, що   ОСОБА_4 виконав вимоги, зазначені в ухвалі судді Верховного Суду про залишення заяви без руху.
Окрім того, враховуючи вимоги ч.1 ст.463 КПК,  ОСОБА_4 не навів обґрунтувань, чому він звернувся із заявою про перегляд судового рішення саме до Верховного Суду та чому обставини, які, на його думку, не були досліджені ще в суді першої інстанції, слід вважати нововиявленими з огляду на положення п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК.
В ухвалі судді від 19 жовтня 2021 року про залишення заяви без руху було зазначено, що зі змісту заяви є незрозумілим статус заявника ОСОБА_4 , а саме чи є він захисником ОСОБА_5 , чи братом ОСОБА_7 та чи є взагалі у нього статус учасника судового провадження,який, з урахуванням положень, передбачених ч. 1 ст. 460 КПК, має право подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Проте, доводи заявника у доповненні до заяви про те, що його процесуальний статус як потерпілого в кримінальній справі підтверджений постановою слідчого і протоколом допиту та вироком суду (т. 4, а.с. 40-41),  є непереконливими, оскільки  ОСОБА_4 не надав жодних доказів на підтвердження його процесуального статусу як потерпілого в кримінальній справі № 1-33/04.
Також, як убачається із наявних у Суду матеріалів провадженняза заявою, ухвала Верховного Суду України постановлена 23 грудня 2004 року, тобто більше п`ятнадцяти  років тому, та кримінальна справа була переглянута судом касаційної інстанції  з участю ОСОБА_5 . Підстави, на які посилається у заяві  ОСОБА_4 , є аналогічні тим, на які вказував засуджений у своїх заявах, поданих до Суду у травні та липні 2021 року, та які були відомі останньому на момент перегляду справи Верховним Судом України. 
Крім того, ухвалою судді Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_4 залишено без руху та  з урахуванням положень ст. 462,  ч.3 ст.429 КПК було встановлено строк, необхідний для усунення недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала заяву. 
Як вбачається з наявних матеріалів, копію ухвали про залишення заяви без руху ОСОБА_4 отримав 26 жовтня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що надійшло до Суду 29 жовтня 2021 року, проте, на виконання зазначеної ухвали ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із доповненнями від 3 листопада 2021 року,  які  подав до Суду через засоби поштового зв`язку лише 11 листопада 2021 року (відповідно до штемпелю на конверті), тобто із пропуском строку, вказаного в ухвалі судді Верховного Суду – 15 днів. 
Враховуючи наведене, ОСОБА_4 не усунув недоліки заяви в повному обсязі, яку залишено без руху, в установлений строк, зазначений в ухвалі судді Верховного Суду, у зв`язку з чим його заява підлягає поверненню.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, ч. 1 ст. 461, ч. 3 ст. 464 КПК,  Верховний Суд
постановив:
Заяву  ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року разом із заявою, доповненнями та усіма доданими матеріалами повернути.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                             ОСОБА_3