Постанова
Іменем України
 
10 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 640/3893/14-ц
провадження № 61-7159св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., 
Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», 
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_1 
на постанову Харківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року у складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Котелевець А. В., Хорошевського О. М. та Литочкіна Олександра Васильовича на рішення Київського районного суду м. Харкова 
від 12 серпня 2020 року у складі судді Якуші Н. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року у складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Котелевець А. В., Хорошевського О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - 
ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Позовна заява мотивована тим, що 04 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11163076000, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі 65 039 швейцарських франків з терміном повернення не пізніше 04 червня 2017 року згідно з графіком погашення кредиту та зі сплатою процентів 
за користування кредитом у розмірі 9,99 % річних протягом 30 календарних днів починаючи з дати видачі кредиту. Погашення нарахованих процентів відбувається з 01 до 25 (включно) числа кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. Також сторони обумовили можливість зміни відсоткової ставки.
 
На забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між банком і ОСОБА_2 укладено договір поруки від 04 червня 2007 року № 118294, за яким ОСОБА_2 зобов`язалася в солідарному порядку відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору.
 
Крім того, між банком і ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено договір іпотеки від 04 червня 2007 року, відповідно 
до умов якого в іпотеку передано трикімнатну квартиру загальною площею 
71,5 кв. м, житловою площею 42,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і належить іпотекодавцям на праві власності.
 
ОСОБА_1 не здійснював платежів для погашення суми заборгованості 
за кредитом та нарахованими процентами з березня 2012 року, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання.
 
24 січня 2014 року позичальнику, поручителю та іпотекодавцям направлені вимоги про погашення заборгованості. Станом на 24 лютого 2014 року вимоги банку залишені без задоволення і заборгованість відповідачів за кредитом становить 45 251,43 швейцарського франка, з яких 35 012,68 швейцарського франка - заборгованість за кредитом, 8 223,94 швейцарського франка - заборгованість за процентами, 1 278,33 швейцарського франка - пеня 
за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 736,48 швейцарського франка - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.
 
Просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором від 04 червня 2007 року № 11163076000 в розмірі 45 251,43 швейцарського франка, з яких 35 012,68 швейцарського франка - заборгованість за кредитом, 8 223,94 швейцарського франка - заборгованість за процентами, 1 278,33 швейцарського франка - пеня 
за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 736,48 швейцарського франка - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами; звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 04 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з метою задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості 
за кредитним договором № 11163076000 у розмірі 45 251,43 швейцарського франка, з яких 35 012,68 швейцарського франка - заборгованість за кредитом, 8 223,94 швейцарського франка - заборгованість за процентами, 1 278,33 швейцарського франка - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 736,48 швейцарського франка - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами; встановити спосіб реалізації майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Справу суди розглядали неодноразово.
 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2020 року 
в задоволенні позову відмовлено. Стягнено з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із проведенням судово-економічної експертизи від 17 квітня 2015 року № 98, додаткової судово-економічної експертизи від 04 січня 2016 року № 111, судово-економічної експертизи 
від 14 вересня 2018 року № 167, на загальну суму 9 567,60 грн; стягнено 
з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані 
із проведенням судово-почеркознавчої експертизи від 26 квітня 2016 року № 99, на загальну суму 750,40 грн.
 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 фактично отримав кредит не у швейцарських франках, а у гривнях, та повністю його погасив, 
а підпис у договорі поруки виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою, тому підстав для задоволення позову про стягнення з них заборгованості немає. У задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, оскільки вони є похідними від вимог про стягнення заборгованості за кредитом.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про часткове задоволення позову. 
 
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість 
за кредитним договором від 04 червня 2007 року № 11163076000 в розмірі 45 251,43 швейцарського франка, з яких: 35 012,68 швейцарського франка - заборгованість за кредитом, 8223,94 швейцарського франка - заборгованість 
за процентами, 1278,33 швейцарського франка - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 736,48 швейцарського франка - пеня 
за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. 
 
Звернено стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 04 червня 2007 року а саме - трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 42,9 кв. м, загальною площею 71,5 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з метою задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, встановивши спосіб реалізації майна шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 65 039,00 швейцарських франків шляхом їх перерахування 
на зазначений поточний рахунок, а в подальшому, відповідно до поданих ним заяв на видачу готівки, отримав готівкові кошти у гривні. Факт виконання банком своїх зобов`язань перед позичальником за кредитним договором у повному обсязі підтверджується належними доказами, і відповідач, отримавши кредит, жодних заперечень щодо його суми та валюти не висловлював. Тривалий час виконував зобов`язання з погашення кредиту, вносячи кошти у касу банку 
у різній валюті та замовляючи їх конвертацію у швейцарські франки. Оскільки ОСОБА_2 договору поруки не підписувала, відповідно, істотних умов цього договору не погоджувала, тому вона не може нести солідарну відповідальність за зобов`язанням ОСОБА_1 як поручитель. Встановивши порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на передану ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в іпотеку квартиру у рахунок погашення кредитної заборгованості за договором, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.
 
Узагальнені доводи касаційних скарг
 
У квітні 2021 року ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, 
у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив постанову апеляційного суду в частині задоволення позову та рішення суду першої інстанції скасувати 
і ухвалити нове рішення або змінити його, не передаючи справу на новий розгляд; судові рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення 
з ОСОБА_2 заборгованості залишити без змін.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд необґрунтовано не взяв до уваги висновки судово-економічних експертиз. Суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду України від 15 грудня 2015 року у справі № 21-4266а15, від 19 квітня 2016 року у справі            № 21-4985а15, постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.
 
У травні 2021 року АТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило постанову апеляційного суду в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості в розмірі 45 251,43 швейцарського франка
у солідарному порядку з ОСОБА_1 скасувати і передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що ОСОБА_2 , яка є дружиною ОСОБА_1 , надавала згоду на отримання її чоловіком кредиту в інтересах сім`ї, що є підставою для 
їх солідарної відповідальності, а також при проведенні судової почеркознавчої експертизи допущено порушення при наданні зразків підпису ОСОБА_2 .
 
Суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 0907/2-293/2011, від 10 квітня 2019 року у справі № 593/815/16-ц, від 14 серпня 2019 року у справі № 601/2042/15-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 537/466/17, від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц. Також підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду вказує пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.
 
У травні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, 
у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що зміст договірних положень свідчить про те, 
що валютою кредитного зобов`язання є швейцарські франки, а не національна валюта - гривня, залишив поза увагою, що документально підтверджується факт зарахування кредитних коштів ОСОБА_1 у гривневому еквіваленті на його гривневий поточний рахунок НОМЕР_1 . Фактичне надання кредиту (видача грошових коштів) саме у франках Швейцарії документами, які долучені 
до матеріалів справи, в тому числі наданим меморіальним ордером 
від 04 червня 2007 року № 0604029792, документально не підтверджується. 
В межах наданих документів документально підтверджується отримання позичальником грошових коштів (готівки) в сумі 258 816,20 грн.
 
Суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 464/104/16-ц, від 12 жовтня 2018 року у справі № 908/1101/17, ухвалах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 360/3690/18, 
від 01 березня 2018 року у справі № 910/3483/17, від 12 лютого 2020 року 
у справі № 160/2199/10, від 21 січня 2020 року у справі № 924/440/19, постановах Верховного Суду України від 15 грудня 2015 року у справі № 21-4266а15, 
від 19 квітня 2016 року у справі № 21-4985а15.
 
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду додаткові пояснення у яких зазначав, що вимоги банку ґрунтуються фактично на коливанні курсу валюти між гривнею та швейцарським франком.
 
Доводи інших учасників справи
 
У червні 2021 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив 
на касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк», у якому просила цю касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду 
в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2 - без змін. Зазначала, що касаційна скарга належним чином не обґрунтована, а вимоги позивача ґрунтуються на припущеннях.
 
У червні 2021 року АТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду відзив 
на касаційну скаргу ОСОБА_5 , у якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду в частині задоволення позову - без змін. Зазначало, що в матеріалах справи наявні достатні докази того, що банком надано позичальнику кредит у іноземній валюті.
 
У червні 2021 року АТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду відзив 
на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду в частині задоволення позову - без змін. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 640/3893/14-ц, витребувано її з Київського районного суду м. Харкова.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
04 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11163076000 (а. с. 6-9, том 1).
 
Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит 
в іноземній валюті в сумі 65 039,00 швейцарського франка, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 04 червня 2017 року згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 
30 календарних днів починаючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 9,99 % річних. Також сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором.
 
Пунктом 1.1 договору передбачено погоджений сторонами розмір суми кредиту в іноземній валюті - у франках Швейцарії в сумі 65 039,00, що дорівнює еквіваленту 267 228,60 грн за курсом Національного банку України на день укладання договору.
 
При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті.
 
Сторони також погодили, що в разі надання банком кредиту в іноземній валюті 
у швейцарських франках кредит надається тільки шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника згідно з умовами договору у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту, зазначеному в цьому пункті договору.
 
Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору сторони погодили строк кредитування, а саме: надання кредиту здійснюється з 04 червня 2007 року (пункт 1.2.1 кредитного договору).
 
Пунктом 1.2.2 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору, але в будь-якому випадку 
не пізніше 04 червня 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору або згідно умов відповідної угоди сторін.
 
Пунктом 1.5 договору передбачено, що банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника №  НОМЕР_2 .
 
Пунктом 4.1. договору передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань банк має право вимагати додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним курсом Національного банку України гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена у іноземній валюті, за кожен день прострочення.
 
Як відомо з додатка 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісяця, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору (а. с. 10-11, том 1, а. с. 8-10, том 5).
 
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки 
від 04 червня 2007 року № 118294, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язалася в солідарному порядку відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору (а. с. 12-13, том 1).
 
Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника 
за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено договір іпотеки 
від 04 червня 2007 року, за умовами якого в іпотеку передано нерухоме майно: трикімнатну квартиру загальною площею 71,5 кв. м, житловою площею 42,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить іпотекодавцям на праві власності (а. с. 14-18, том 1).
 
01 червня 2007 року ОСОБА_1 надано заяви до банку про відкриття 
на його ім`я поточного рахунка у гривні та у швейцарських франках (а. с. 45-46, том 5).
 
З договору банківського рахунка (поточний рахунок фізичної особи - резидента) від 04 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 видно, що банк 
за цим договором відкриває клієнту поточний рахунок для зберігання грошей клієнта та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за допомогою платіжних інструментів. Відповідно до додатка 1 до цього договору банк відкриває клієнту поточний рахунок у гривні за № НОМЕР_1 , назва тарифного пакету - готівковий (а. с. 148-152, 176-181, том 2). 
 
З наданого банком меморіального ордера від 04 червня 2007 року № 0604029792 видно, що на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 зараховано кредитні кошти в сумі 65 039,00 швейцарського франка, що у гривневому еквіваленті становило 267 228,60 грн. Зазначена операція також відображена 
у виписці за кредитним договором за період з 04 червня 2007 року до 01 липня 2014 року (а. с. 60, том 2, а. с. 44, том 5, а. с. 18-58, том 2).
 
Із заяв про видачу готівки від 04 червня 2007 року № 66 та від 07 червня 2007 року № 15 відомо, що ОСОБА_1 отримав від банку 256 253,66 грн та 2 562,54 грн з поточного рахунка № НОМЕР_2 (а. с. 186, 188, том 1).
 
19 лютого 2008 року банк направляв ОСОБА_1 , а 20 листопада 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлення про збільшення відсоткової ставки. Зазначене повідомлення ОСОБА_1 не отримав, а ОСОБА_2 отримано 03 грудня 2008 року, що підтверджується копією поштового повідомлення (а. с. 114, том 2).
 
03 серпня 2009 року між банком і ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання кредиту № 11163076000, якою викладено додаток № 1 до договору (графік погашення кредиту) в новій редакції (а. с. 8-10, том 5).
 
З наявних у матеріалах справи копій квитанцій видно, що погашення кредиту здійснювалось ОСОБА_1 до 2012 року у різній валюті: гривнях, доларах США та швейцарських франках. Внесені ним кошти на погашення заборгованості конвертувались у валюту кредитування - швейцарські франки 
(а. с. 125-188, том 1).
 
31 січня 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 банком направлені вимоги від 24 січня 2014 року про погашення заборгованості протягом 30 днів з моменту отримання вимоги, однак вони залишені без задоволення (а. с. 19-27, том 1).
 
З довідки-розрахунку відомо, що заборгованість ОСОБА_1 
за кредитним договором станом на 24 лютого 2014 року становила 45 251,43 швейцарського франка, з яких 35 012,68 швейцарського франка - заборгованість за кредитом, 8 223,94 швейцарського франка - заборгованість за процентами, 1 278,33 швейцарського франка - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 736,48 швейцарського франка - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами (а. с. 42-51, том 1).
 
З вказаної довідки видно, що останній платіж на погашення тіла кредиту здійснений 20 лютого 2012 року у розмірі 2 943,76 швейцарського франка, відсотків - 27 березня 2013 року у розмірі 47,25 швейцарського франка, а всього на погашення процентів сплачено 25 243,88 швейцарського франка. Пеня 
за несвоєчасне виконання зобов`язання розрахована у гривні та кінцева сума переведена у швейцарські франки.
 
Як видно з висновку експерта від 17 квітня 2015 року № 98 в межах документів, наданих на дослідження встановлено, що розмір заборгованості за тілом кредиту згідно з договором про надання споживчого кредиту від 04 червня 2007 року № 11163076000 станом на 24 лютого 2014 року становив 34 203,57 швейцарського франка, що в гривневому еквіваленті - 343 615,22 грн, з яких сума заборгованості в розмірі 12 523,77 швейцарського франка, що в гривневому еквіваленті становить 125 816,05 грн, є простроченою заборгованістю за тілом кредиту станом на 24 лютого 2014 року. Ураховуючи умови договору про надання споживчого кредиту та документи про оплату заборгованості за кредитними зобов`язаннями, надані позичальником ОСОБА_1 , розмір заборгованості за процентами за договором про надання споживчого кредиту станом на 24 лютого 2014 року становить 6 848,72 швейцарського франка, що в гривневому еквіваленті - 68 803,47 грн. Розмір заборгованості за пенею на прострочену заборгованість за кредитом за умовами договору про надання споживчого кредиту станом на 24 лютого 2014 року становить 6 598,50 грн. Розмір заборгованості за пенею на прострочену заборгованість за відсотками за умовами договору про надання споживчого кредиту станом на 24 лютого 2014 року - 3 601,85 грн.
 
Також експерт встановив, що відповідно до пункту 1.1 договору про надання споживчого кредиту від 04 червня 2007 року № 11163076000 банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 65 039,00 франка Швейцарії. Завірена копія наданого боком банку меморіального ордера від 04 червня 2007 року № 0604029792 документально підтверджує факт зарахування кредитних коштів ОСОБА_1 в сумі 65 039,00 швейцарського франка у гривневому еквіваленті 267 228,60 грн, що є підтвердженням виконання зобов`язання з боку банку. Однак фактичне надання кредиту саме у франках Швейцарії документами, які долучені до матеріалів справи, не підтверджується. В межах наданих документів документально підтверджується фактичне отримання позичальником грошових коштів (готівки) у сумі 258  816,20 грн. Яким чином (в якій валюті та в якій сумі) проведено розрахунки за вказаним договором, в повному обсязі не встановлено (а. с. 63-75, том 2).
 
З висновку додаткової судово-економічної експертизи від 04 січня 2016 року № 111 відомо, що дослідженням в обсязі наданих матеріалів встановлено, що ОСОБА_1 фактично отримав грошові кошти (тіло кредиту) за договором про надання споживчого кредиту від 04 червня 2007 року № 11163076000 в гривні в сумі 258 816,20 грн на гривневий поточний рахунок №  НОМЕР_2 , встановлено, що позивач не виконав умови договору про надання споживчого кредиту від 04 червня 2007 року № 11163076000 в частині зарахування кредитних коштів на поточний рахунок № НОМЕР_2 саме в іноземній валюті - швейцарських франках. Надана позивачем генеральна ліцензія від 2011 року повністю підтверджує право останнього на здійснення валютних операцій (а. с. 216-224, том 2).
 
У висновку також зазначено, що згідно з пунктом 6 Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року № 280, План рахунків бухгалтерського обліку банків України забезпечує мультивалютний облік операцій, суть якого полягає в обліку операцій в іноземній валюті за тими самими рахунками, що і операцій у гривні. Облік за ними ведеться окремо, однаковий у них лише номер, який, проте, відрізняється за кодом валюти - 980 (українська гривня) або за кодом валюти «швейцарський франк», який 
в меморіальному ордері не вказаний. Тобто, позичальнику банк мав був відкрити  два окремі поточні рахунки (субрахунки) за одним тим самим номером рахунка 
відповідно з Планом рахунків бухгалтерського обліку банків України.
 
З висновку судової економічної експертизи від 14 вересня 2018 року № 167 відомо, що наданим на дослідження меморіальним ордером від 04 червня 2007 року № 0604029792 документально не підтверджується нарахування та видача грошових коштів в розмірі 65 039,00 швейцарського франка              ОСОБА_1 та отримання ОСОБА_1 грошових коштів в швейцарських франках в розмірі 65 039,00 швейцарських франків ( а. с. 90-102, том 5).
 
Як зазначено у висновку наданим на дослідження меморіальним ордером 
від 04 червня 2007 року № 0604029792 документально підтверджується факт зарахування кредитних коштів ОСОБА_1 у гривневому еквіваленті 
267 228,60 грн на його гривневий поточний рахунок НОМЕР_1 . Фактичне надання кредиту (видача грошових коштів) саме в франках Швейцарії документами, які долучені до матеріалів справи, в тому числі, наданим меморіальним ордером від 04 червня 2007 року № 0604029792 документально 
не підтверджується. В межах наданих документів документально підтверджується отримання позичальником грошових коштів (готівки) в сумі 258 816,20 грн.
 
З висновку судової почеркознавчої експертизи від 26 квітня 2016 року № 99 видно, що підпис від імені ОСОБА_2 в правому нижньому куті 
на 1 аркуші та підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Поручитель» на 2-му аркуші договору поруки від 04 червня 2007 року № 118294 виконані 
не ОСОБА_2 , а іншою особою (а. с. 62-67, том 3).
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства 
є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права 
чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційних скарг, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статтей 626, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням 
є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити 
на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, 
а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
За змістом статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами 
(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, 
що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк», апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами 04 червня 2007 року укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кошти у розмірі 
65 039,00 швейцарського франка, умови якого позичальник належним чином 
не виконував, а тому з позичальника на користь банку підлягає стягненню заборгованість, яка виникла станом на 24 лютого 2014 року. Розмір заборгованості відповідачем не спростовано.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що валютою кредиту є гривня, відхиляються з огляду на таке.
 
Згідно з пунктом 7.2 указаного кредитного договору позичальник доручив банку при порушені термінів виконання зобов`язання за цим договором, зокрема, щодо повернення суми кредиту та сплати суми штрафних санкцій (неустойки), виконання інших грошових зобов`язань позичальника за цим договором списувати кошти з будь-яких рахунків позичальника, відкритих у банку 
в національній та іноземній валюті, зокрема, у сумі коштів в іншій валюті, еквівалентній сумі коштів у валюті фактичної заборгованості позичальника, 
і витрат банку, пов`язаних із придбанням валюти на Міжнародному валютному ринку України (МВРУ) за поточним курсом, що склався на МВРУ на дату здійснення банком купівлі-продажу, у випадку, якщо коштів на рахунках позичальника у валюті фактичної заборгованості недостатньо для погашення такої заборгованості.
 
Зміст договірних положень у сукупності із встановленими обставинами внесення позичальником платежів на погашення кредиту, у тому числі й у швейцарських франках, свідчать про правильність висновків суду апеляційної інстанції про те, що валютою кредитного зобов`язання є швейцарський франк.
 
Відповідно до меморіального ордера грошові кошти були перераховані 
на поточний рахунок позичальника у швейцарських франках з одночасним визначенням еквівалента у гривнях.
 
За змістом частини шостої статті 147 ЦПК України 2004 року висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами статті 212 ЦПК України 2004 року.
 
Посилання в касаційній скарзі ОСОБА_5 на те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги висновки судово-економічної та комісійної судово-економічної експертиз, є необґрунтованими, оскільки зазначені висновки були досліджені судом, і їм надана оцінка у рішенні суду апеляційної інстанції, у якому суд послався на те, що незазначення у меморіальному ордері, яким підтверджується видача кредиту, коду валюти «швейцарський франк», не свідчить про те, що ОСОБА_1 не було надано кредит у цій валюті. Висновки експертів не містять однозначних та змістовних відповідей на питання суду, з посиланням на недостатність наданих на дослідження матеріалів.
 
Доводи касаційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» щодо невідповідності висновку експерта від 26 квітня 2016 року № 99 вимогам чинного законодавства та його суперечності іншим матеріалам справи спрямовані на переоцінку доказів. Натомість встановлення обставин справи та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання 
та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, 
то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року 
у справі № 373/2054/16-ц).
 
Касаційні скарги не містять обґрунтованих посилань на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, наведені у касаційних скаргах доводи зводяться до незгоди заявників з висновками суду апеляційної інстанції, щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.
 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Перевіривши правильність застосування судом норм матеріального 
і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
 
Щодо клопотань про зупинення виконання постанови апеляційного суду 
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 подали до Верховного Суду клопотання про зупинення виконання постанови Харківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
 
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
 
Оскільки Верховний Суд розглянув справу по суті та дійшов висновку про залишення оскаржуваної постанови без змін, клопотання про зупинення виконання постанови Харківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року задоволенню не підлягають.
 
Керуючись статтями 394, 436, 400, 401, 402, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Відмовити в задоволенні клопотань ОСОБА_1 
та ОСОБА_5 про зупинення виконання постанови Харківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року.
 
Касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                               С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев
            
В. М. Коротун
 
М. Ю. Тітов