ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2021 року	Львів	Справа № 260/1041/21 пров. № А/857/17104/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
за участі секретаря судового засідання      Петрунів В.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окрупрожного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року (головуючого судді Плеханова З.Б., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 10 год. 32 хв. м. Ужгород повний текст рішення складено 12.08.2021) у справі №260/1041/21 за позовом ОСОБА_1 до Свалявської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25.03.2021 звернувся в суд з позовом до Свалявської міської ради в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові виплатити середню заробітну плату, на період працевлаштування ОСОБА_1 , у відповідності з ч.2 ст.33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад», зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати, у відповідності до ч.2 ст.33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад», але не більше як за 6 місяців починаючи з 18 листопада 2020 року та закінчуючи 18 травня 2021 року у розмірі 412062,30 гривень.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року відмовлено в задоволенні позову. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та його представники Андрушко К.А., Орбан Н.Л. апеляційну скаргу підтримали з підстав зазначених у скарзі, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 : - 29.09.2004 зареєстрований як фізична особа-підприємець; - 19.11.2010 за власним рішенням припинив підприємницьку діяльність 
Рішенням Свалявської міської ради № 1/8 від 18.11.2010 ОСОБА_1 відповідно до частини 3 статті 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», керуючись ч.3 ст.10 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» затверджено на посаду заступника Свалявського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.
Рішенням Свалявської міської ради № 866 від 11.04.2014 у відповідності до п. 4 ч. 1 статті 26, п. 1 ст. 50, п. 3 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» ОСОБА_1 обрано на посаду секретаря Свалявської міської ради VI cкликання.
Рішенням Свалявської міської ради № 5 від 24.11.2015 депутата ОСОБА_1 у відповідності до п. 4 ч. 1 статті 26, п. 1 ст. 50, п. 3 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» обрано на посаду секретаря Свалявської міської ради VII скликання.
17 листопада 2020 року ОСОБА_1 звільнений у зв`язку із закінченням строку повноважень ради за п.1 ст. 50 ЗУ «Про місцеве самоврядування» на підставі рішення першої сесії Свалявської міської ради VIII скликання від 17.11.2020, що стверджується записом у трудовій книжці НОМЕР_2 .
23 листопада 2020 року позивач звернувся до голови Свалявської міської ради із заявою, в якій зазначив, що у зв`язку із закінченням повноважень секретаря Свалявської міської ради (2015-2020 року), відсутністю пропозицій щодо працевлаштування на рівноцінну посаду у міській раді, на підставі ч. 2 ст. 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад» просить виплачувати на протязі шести місяців середньомісячну заробітну плату, яку він одержував на виборній посаді у Свалявській міській раді.
01 грудня 2020 року Свалявський міський голова повідомив позивача, що для належного розгляду його заяви від 23.11.2020 йому необхідно подати документи: довідку про неможливість працевлаштування установою, підприємством, де він працював до обрання на виборну посаду, на попередній рівноцінній роботі; завірену копію трудової книжки, довідку з Пенсійного фонду України.
14 грудня 2020 року ОСОБА_1 подав до відповідача заяву, де просив видати довідку про те, що з 11 квітня 2014 року він працював на посаді секретаря Свалявської міської ради і 24.11.2015 року був звільнений у зв`язку із закінченням строку повноважень депутатів шостого скликання Свалявської міської ради та просив надати інформацію про можливість працевлаштування на рівноцінній посаді.
28 грудня 2020 року Свалявський міський голова надав відповідь, де зазначив, що оскільки позивача працював до звільнення на виборній посаді, то гарантії у відповідності до ст. 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад» на позивача не поширюються.
15 січня 2021 року позивач надав відповідачу документи: довідку з пенсійного фонду, копію трудової книжки та довідки, які надав йому відповідач про періоди роботи на посадах у Свалявській міській раді.
09 лютого 2021 року Свалявський міський голова надав позивачу відповідь, що оскільки до обрання секретарем у Свалявській міській раді ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з жодним підприємством, а посада секретаря ради є виборною, то заявник не має права на виплати відповідно до статті 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад».
Не погодившись із зазначеними діями відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.
Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради, гарантії депутатської діяльності визначено в Законі України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 №93-IV (далі - Закон №93-IV).
Частинами 1-2 статті 6 Закону №93-IV передбачено, що депутат місцевої ради здійснює свої повноваження, не пориваючи з виробничою або службовою діяльністю. Депутат місцевої ради, обраний секретарем сільської, селищної, міської ради, головою, заступником голови районної, обласної, районної у місті ради, працює у відповідній раді на постійній основі і не може суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах (за винятком викладацької, наукової та творчої у позаробочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток, якщо інше не передбачено законом.
Згідно статті 33 Закону № 93-IV у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі. З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.
Депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі,організації.
У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі – Закон №280/97-ВР) посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету;
Згідно статті 50 Закону №280/97-ВР секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.
Стаття 118 Кодексу законів про працю України та частина друга статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» встановлюють право працівника, звільненого з роботи внаслідок обрання на виборну посаду у раді, на одержання після закінчення його повноважень за виборною посадою попередньої роботи (посади) на тому ж підприємстві, в установі, організації або надання йому рівноцінної роботи (посади).
Тобто у разі коли колишній депутат місцевої ради до обрання на виборну посаду у раді перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду діяльності, однак надання попередньої або рівноцінної роботи йому на цьому підприємстві (установі, організації) або, за його згодою, на іншому неможливе, закон гарантує збереження за цим депутатом середньої заробітної плати на період його працевлаштування, але не більше шести місяців.
Вищевказані гарантії передбачені для осіб, які звільнилися з роботи внаслідок обрання на виборну посаду у раді. Отже, у разі коли колишній депутат місцевої ради до обрання на виборну посаду у раді не перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду, зазначені вище гарантії на нього не поширюються.
Як встановлено судом, позивач до звільнення працював на посаді секретаря Свалявської міської ради, і до обрання на цю посаду займався підприємницькою діяльністю, яку припинив за власним рішенням, а отже колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач до обрання на виборну посаду не перебував у трудових відносинах із підприємством (установою, організацією).
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 07 лютого 2019 року по справі №507/1299/16 та від 09 грудня 2020 року по справі №275/318/16-а, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Враховуючи зазначене вище та встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржені дії відповідача прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні позовних вимог відмовлено правомірно, рішення суду першої інстанцій є законним, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та повністю відображено обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі №260/1041/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк
Повний текст постанови складено 10.11.2021