ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13716/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
Головуючого судді:                                                   Чаку Є.В., 
суддів:                                                                       Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.
за участю секретаря                                                   Ковтун К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м.Києві  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
                                                       В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної податкової служби України в м. Києві №1216/26-15-13-02-26/2290017699 від 30.03.2018 року про виключення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку; зобов`язання поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), як платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5% з 31.03.2018 року та включити до Реєстру платників єдиного податку.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На думку апелянта, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.  
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа - підприємець 22.12.2009 року (номер запису 20710000000012633). Основним видом діяльності є КВЕД 62.02 - консультування з питань інформатизації. Позивач є платником єдиного податку з 01.01.2012 третьої групи оподаткування за ставкою 5%, відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серія А № 503075 від 23.01.2012 та перебуває на обліку у ДПІ у Подільському районі м. Києва.
Як зазначає позивач, у березні 2020 року йому стало відомо про виключення його із реєстру платників єдиного податку з 01.04.2018 року. На адвокатський запит б/н від 22.04.2020 про надання інформації щодо підстав виключення позивача з реєстру платників єдиного податку, останній отримав лист про розгляд адвокатського запиту від 30.04.2020 № /Адв/26-15-33-17-15, в якому повідомлялось, що згідно даних інтегрованих карток на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів у позивача був наявний податковий борг з єдиного податку, а саме: 01.10.2017 -32,20 грн., 01.11.2017 - 34,20 грн., 01.12.2017 - 34,20 грн., 01.01.2018 - 34,20 грн., 01.02.2018 -34,20 грн., 01.03.2018 - 47,44 грн. 
В зв`язку наведеним відповідачем було прийнято рішення № 1216/26-15-13-02-26/ НОМЕР_1 від 30.03.2018 про виключення  позивача з реєстру платників єдиного податку з 01.04.2018.
У додатках до відповіді на адвокатський запит, відповідачем також було надано копію оскаржуваного рішення, відповідно до якого підставою для виключення з реєстру платників єдиного податку стала доповідна записка від 22 березня 2018 року № 3491/26-15-13-02-17.
Вважаючи зазначене рішення № 1216/26-15-13-02-26/ НОМЕР_1 від 30.03.2018, яким про виключення  позивача з реєстру платників єдиного податку, протиправним позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до п. 295.1. статті 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої групи сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більше як до кінця поточного звітного року.
Згідно з п. 299.10. статті 299 ПК України встановлено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема у випадку передбаченому пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 цього Кодексу тобто, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.
Згідно з абз. 8 п.п. 298.2.3. п. 298.2. статті 298 ПК України платник єдиного податку зобов`язаний в останній день другого із двох послідовних кварталів перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.
Положеннями п. 299.11. статті 299 ПК України встановлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Зміст наведеної правової норми дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої групи у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.
Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 21 травня 2020 року у справі № 820/5346/17.
Судом встановлено, що спірне рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку було прийнято не на підставі акту за наслідками проведеної перевірки за фактом наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, як це передбачено п.  299.11. статті 299 ПК України, а на підставі доповідної записки від 22 березня 2018 року № 3491/26-15-13-02-17
У доповідній зазначено, що управлінням податків і зборів з фізичних осіб проведено аналіз фізичних осіб-підприємців платників єдиного податку, які мають заборгованість на кожне перше число  місяці протягом двох послідовних кварталів за період з 01.10.2017 по 01.03.2018. Враховуючи викладене управління просило дозволу щодо проведення заходів по анулюванню реєстрації платника єдиного податку, які мають заборгованість та самостійно не здійснили перехід на оплату інших податків і зборів згідно додатку. 
На переконання колегії суддів контролюючий орган при прийнятті рішення №1216/26-15-13-02-26/2290017699 від 30.03.2018 року діяв усупереч та не у відповідності до повноважень, наданих йому законодавством України.
До того ж колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачем на адресу позивача листів про наявність у останнього боргу.
В силу положень пункту  59.1 статті 59 ПК України  відповідач зобов`язаний був надіслати позивачу податкову вимогу про сплату податкового боргу у разі його наявності, зокрема станом на 01.01.2018 у розмірі 47,44 грн, у спосіб, визначений  ПК України, втім вказаних дій контролюючим органом ним здійснено не було.
Також, в матеріалах справи відсутні відповідні податкові повідомлення-рішення, якими би відповідач визначив такі грошові зобов`язання.
Враховуючи, що податковим органом не було дотримано процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку, тому підстави для прийняття оскаржуваного рішення від №1216/26-15-13-02-26/2290017699 від 30.03.2018 року- відсутні.    
Як наслідок, слід зобов`язати відповідача поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), як платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5% з 31.03.2018 року та відновити відомості у реєстрі платників єдиного податку.
З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до  ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно  ст. 315 КАС України    за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення    повністю або частково    і ухвалити нове судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (ст. 317 КАС).
За таких підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Разом з тим, згідно з ч. 6  ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.            
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
В даному випадку, позивачем до заяви про стягнення понесених витрат на оплату правничої допомоги долучено: копію договору про надання правничої допомоги №21/20 від 17 квітня 2020; копію протоколу №1 погодження гонорару від 17.04.2020; копію акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 08.07.2020; копію рахунку-фактури №21/20 від 12.06.2020; копію платіжного доручення №2553 від 15.06.2020; копію платіжного доручення №2554 від 15.06.2020; копію платіжного доручення №2560 від 25.06.2020; копію платіжного доручення №2566 від 08.07.2020. 
Так, у Акті приймання-передачі наданих послуг №1 від 08.07.2020, долученому до матеріалів справи, зазначено, що на замовлення позивача адвокатом було надано професійну правову допомогу, а саме:  підготовлено та подано адвокатський запит про отримання інформації та копії документів по справі; зібрано докази, підготовлено позовну заґяву, сформовано та подано позовну заяву; підготовлено та подано заяву на ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху; надано усні консультації та інш.
Загальна вартість наданих послуг складає 6000 грн.
Оскільки відповідачем не заявлялось клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість та пропорційність таких витрат до предмета спору.
Суд вважає, що наявні підстави стягнення на користь позивача правничої допомоги саме у розмірі 6000 грн. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 322 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м.Києві  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
          Скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби України в м. Києві №1216/26-15-13-02-26/2290017699 від 30.03.2018 року про виключення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку.
          Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби України в м. Києві поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), як платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5% з 31.03.2018 року та відновити відомості у реєстрі платників єдиного податку.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби України в м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 6000 шість тисяч) гривень.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.
                    
          Головуючий суддя:                                                                      Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                       Н.М. Єгорова

                                                                                                         А.Ю. Коротких