Ухвала
11 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 741/1369/20
провадження № 51-3414ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого          ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2021 року,
встановив: 
Як убачається зі скарги, до суду звернувся засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням.
Відповідно до положень ст. 33 КПК Верховний Суд є судом касаційної інстанції, 
а в апеляційній інстанції кримінальне провадження здійснюють відповідні апеляційні суди, а також Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду. Проте, засуджений ОСОБА_4 звернувся до Касаційного кримінального суду Верховного Суду не з касаційною, а апеляційною скаргою, а також за її змістом просить виконати процесуальні дії саме суд апеляційної інстанції, що суперечить положенням ст. 426 КПК.
Також, касаційна скарга подана в порядку глави 32 КПК, має відповідати вимогам ст. 427 КПК. 
Перевіривши скаргу засудженого ОСОБА_4  на відповідність вказаним вимогам закону, колегія суддів дійшла висновку, що її слід залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 427 КПК, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції, прізвище, ім`я, по батькові (найменування), поштова адреса особи, яка подає касаційну скаргу, обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Втім, у скарзі відсутнє найменування суду касаційної інстанції, а також прізвище, ім`я, по батькові та поштова адреса особи, яка її подає, що суперечить положенням п.п. 1 та 2 ч. 2 ст. 427 КПК.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 424 КПК, в касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
Як встановлено касаційним судом, вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2021 року був предметом переглядусуду апеляційної інстанції, який постановив відповідне судове рішення. Проте, будь-яких доводів для скасування чи зміни рішення апеляційного суду та прохання щодо даного судового рішення засудженим у скарзі не викладено.
Також, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК підстав 
суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 КПК.
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК,
що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. 
Втім, засуджений  ОСОБА_4 посилаючись у скарзі на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції, відповідного обґрунтування своїм доводам не наводить, а також не конкретизує яким чином ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення та були б підставою для його обов`язкового скасування касаційним судом.
Крім цього, засуджений не наводить обґрунтування доводам про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що, відповідно до 
ст. 413 КПК, тягнуло б за собою скасування оскарженого судового рішення.
Натомість, як убачається зі скарги ОСОБА_4 , він вказує на неповноту судового розгляду та не погоджується з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, надаючи їм власну оцінку, що відповідно до вимог ст. 438 КПК, не є підставою для скасування чи зміни судових рішень судом касаційної інстанції.
Також, порушуючи питання про закриття кримінального провадження на підставі 
п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, засуджений  ОСОБА_4 не наводить належного обґрунтування, яке б стало підставою для прийняття касаційним судом саме такого рішення.
Поміж іншого, засуджений ОСОБА_4 у своїй скарзі допускається суперечностей. Так, він зазначає, що не погоджується з кваліфікацією його дій за ч. 2 
ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК, втім надалі наводить доводи щодо необхідності закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, водночас, в іншій частині скарги вказує про необхідність скасування вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. Вказане позбавляє суд касаційної інстанції можливості встановити дійсний предмет та результат касаційного розгляду.
Разом з тим, повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено у ст. 436 КПК. Відповідно до її змісту, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак, скарга засудженого ОСОБА_4  не містить чітких вимог до суду касаційної інстанції, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК, що регулює повноваження суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
Крім того, скарга не підписана особою, яка її подала, як це передбачено положеннями ч. 4 ст. 427 КПК.
Наявність вказаних недоліків у скарзі, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу
про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги
і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги – п`ятнадцять днів з дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3 	
Судді: