КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Унікальний №760/26822/2020                                                                                                                 Головуючий в 1 інстанції - Остапчук Т.В.
№22-ц/824/13918/2021                                                                                                               Доповідач - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
16 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року  
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,- 
 
встановив:
 
В грудні 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва, ухвалою якого від 14 грудня 2020 року справу передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, мотивуючи свої вимоги тим, що ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» стверджує, що 10 липня 2019 року між товариством та ОСОБА_1 було укладено Договір №10000730219 від 10 липня 2019 року шляхом реєстрації Позивача на веб-сайті ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», проте жодного письмового документу Позивач не підписував. 
10 липня 2019 року на банківську картку Позивача надійшли кошти в розмірі 8000 грн., після чого Відповідач почав вимагати повернення цієї суми коштів із відсотками. 
Оскільки раніше Позивач мав правовідносини із Відповідачем, останній міг використати персональні дані Позивача для оформлення на нього кредиту. 
Із метою отримання інформації щодо вказаної ситуації представник Позивача звернувся до Відповідача із адвокатським запитом, на що отримав копії документів, а саме пропозиції укласти договір (оферти), заяви про прийняття оферти (акцепту) та інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» №223/08 від 26 серпня 2020 року. 
Крім того, Позивач вказує на те, що Відповідач не надав доказів надсилання та отримання Позивачем одноразового ідентифікатора у вигляді алфавітно-цифрової послідовності для підписання Кредитного договору, а також доказів реєстрації Позивача в інформаційно-комунікаційній системі Відповідача. 
Також не надано жодних доказів підписання Заяви, Кредитного договору електронним цифровим підписом. 
Відповідач чинить психологічний тиск на Позивача, надсилаючи заяви про повернення повної суми заборгованості. 
Представники Відповідача чинять психологічний тиск на родичів, сусідів із метою примусити Позивача погасити заборгованість. 
Оскільки відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, Позивач звернувся до Відповідача з листом від 05 жовтня 2020 року із пропозицією застосувати наслідки нікчемного правочину - повернути Відповідачу перераховану йому суму коштів, проте відповіді на свій лист не отримав. 
Позивач вважає також. що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 5000 грн.
Просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, шляхом визнання відсутності у ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» прав за нікчемним кредитним договором №10000730219 від 10 липня 2019 року та стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 
Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року, у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що він раніше мав правовідносини з відповідачем, тому вважає, що в останнього залишились персональні дані позивача, які могли без відома клієнта бути використані для укладення нового електронного договору, про який позивач навіть не здогадувався.
Більше того фінансова установа, як власник сайту має повний контроль над інформацією, що буде відображатися для клієнта на веб-сайті, може впливати на коректність збережених даних, які вводить клієнт, а також має повний контроль над базою даних веб-сайту та може змінювати вже збережені дані постфактум, без участі клієнта (користувача).
Зазначає, що у справі відсутні докази того, що позивач приймав пропозицію укласти електронний договір (кредитний договір №10000730219 від 10 липня 2019 року) за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора.
Крім цього, у справі відсутні належні докази, що кошти позивачу надав саме відповідач, адже відповідачем не надано доказів перерахування коштів на рахунок позивача. Надані довідки сторонньої організації, з якою позивач ніколи не мав правовідносин. При цьому довідки будь-яких зацікавлених осіб не можуть бути доказами вчинення платіжних операцій.
Просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом встановлено, що Позивач здійснив процедуру реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», прийняв пропозицію укласти електронний договір (оферту), заповнивши в Особистому кабінеті заяву про прийняття оферти в електронній формі, яка підписується особою електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
Позивач надав свої особисті дані (прізвище, ім`я та по-батькові, паспортні дані, РНОКПП, місце реєстрації, контактний номер телефону), підтвердив розмір кредиту (8000 грн.), строк кредиту (30 днів) та розмір процентної ставки. 
Заявник повідомив та підтвердив дані банківської картки для зарахування кредиту в розмірі 8000 грн. 
Заявника було повідомлено про доступ в Особистому кабінеті до електронного договору кредиту. 
Відповідачем було направлено на особистий контактний номер телефону Позивача одноразовий ідентифікатор для підписання електронним цифровим підписом одноразового ідентифікатора договору кредиту №10000730219 від 10 липня 2019 року у цей же день постачальником послуг проміжного характеру ТОВ «Платежі онлайн» здійснено виплату кредиту на рахунок Позивача у розмірі 8000 грн. 
10 серпня 2019 року Позивачем здійснено перерахування на рахунок Відповідача грошових коштів у розмірі 2400 грн.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, кредитні кошти перераховані кредитодавцем на рахунок позичальника, тому в силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, тоді як згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. 
Крім цього, в силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Так, Позивачем було сформовано та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором заяву про прийняття оферти (акцепт), що відповідає положенням ЦК України, ЗУ «Про електронну комерцію».
Відтак, Позивачем не було доведено порушення Відповідачем його прав, що виключає також стягнення на його користь моральної шкоди.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст.79 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ч.1 статті 628 ЦК України). 
Згідно із ч. 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 статті 1055 ЦК України). 
Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими сторонами обмінялися. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. 
Відповідно до п.5 ч.1 статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Частиною 7 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що «Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. 
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку,визначеному частиною шостою цієї статті. 
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.3, ч.4 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). 
Згідно із ч.6 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. 
Крім того, частиною 5 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. 
Особа, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферту), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. 
Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Відповідно до ч.1,2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. 
Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. 
З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. 
Пунктом 6 частини 1 статті 1 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. 
Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. 
Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Окрім цього, у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року (справа №404/502/18) викладена правова позиція, відповідно до якої, електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. 
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа. 
Відповідно до ч.1 статті 9 зазначеного Закону, сторони електронного правочину сторони електронного правочину можуть користуватися послугами постачальників послуг проміжного характеру в інформаційній сфері.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем було сформовано та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором заяву про прийняття оферти (акцепт), що відповідає положенням ЦК України та ЗУ «Про електронну комерцію».
Тобто, сторони кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням та підписанням договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Кредитні кошти перераховані кредитодавцем на рахунок позичальника, а тому в силу ч.1 ст.638 ЦК України, договір вважається укладеним.
Що стосується відшкодування моральної шкоди, про яку просить позивач, то у відповідності до вимог ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Проте, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач якимось чином порушив права позивача.
Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -
  
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 18 листопада 2021 року.

Судді                                                                                               К.П. Приходько

                                                                                                          С.О. Журба

                                                                                                            Т.О. Писана