ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7662/21 Справа № 206/1126/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року                        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого – судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.        

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2021 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, - 
в с т а н о в и л а:

       У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, мотивуючи його тим, що він разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 є співвласниками та мешканцями квартири АДРЕСА_1 . Вночі з 25 на 26 березня 2018 року належна їм квартира була залита водою з верхнього помешкання. 
       Вказував, що 27 березня 2018 року комісією, в складі працівників КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради, було проведено обстеження квартири з метою виявлення причин заподіяної шкоди. Згідно акту огляду квартири АДРЕСА_2 відбулося залиття ванної кімнати та коридору за халатністю мешканців квартири АДРЕСА_3 внаслідок протікання внутрішнього квартирного підводу, що розташована поверхом вище. Порушник під час дії комісії двері не відкрив, до квартири не допустив. 
       Зазначав, що висновком експертного дослідження судового експерта ОСОБА_4 встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття належної йому квартири, становить 37 158 грн. При цьому, для відновлення пошкоджень він звернувся до будівельної організації ТОВ «Дека Девелопмент», якою було досліджено зазначені пошкодження і складено кошторис вартості на 09 грудня 2020 року відновлювальних будівельних робіт на суму 87 049,20 грн. 
       Крім того, вважає, що внаслідок залиття йому та його матері було завдано моральної шкоди, яка виразилась в емоційному стресі, душевних стражданнях, негативних емоціях, переживаннях, порушенні звичного способу життя. Ремонт залитих приміщень наразі не проведено, оскільки це потребує значних витрат, а наслідки залиття мають естетично неприємний вигляд та постійно нагадують про отриманий стрес. Завдану моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 10 000 грн. 
       Враховуючи наведені обставини, позивач просив суд стягнути з  відповідача  ОСОБА_2  на його користь вартість шкоди, що сталася внаслідок залиття квартири в розмірі 103 049 грн., з яких 87 049,20 грн. – майнова шкода, завдана внаслідок залиття квартири, 10 000 грн. – моральна шкода і 6 000 грн. – витрати на проведення будівельно-технічного експертного дослідження. 
       Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність  висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати  рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач факт залиття спірної квартири визнав, оскільки вказує лише на формальні порушення при складенні акту огляду від 27 березня 2018 року. Наполягав на презумпції обов`язку власника нести витрати на утримання належного йому майна. Вважає, що в матеріалах справи наявні всі докази залиття квартири та розміру спричиненої шкоди, що встановлена за висновком експерта, який здійснював особистий огляд залитого приміщення. Зазначає, що експерт чітко визначив причину залиття квартири, а саме порушення мешканцями квартири АДРЕСА_3 правил експлуатації внутрішньоквартирної мережі. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 103 049 грн., та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.                
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло на праві приватної спільної часткової власності належить квартира, яка розташована у АДРЕСА_4 , по 1/2 частині кожному (а.с.7-11).
       Згідно акту від 27 березня 2018 року, складеного комісією у складі інженерів ПТО КП «ЖХ Самарського району» ДГС Крушинської С.Б. та ОСОБА_5 , встановлено, що під час виходу на місце за адресою: АДРЕСА_4 , відбулося залиття ванної кімнати – стеля залита 1,5 м на 1,5 м, штукатурка, стіна залита 1,5 м на 2 м, штукатурка та коридору – стіни залиті, мокрі плями 1,2 м на 2 м, 1,5 м на 1,5 м, стіни обклеєні шпалерами, стеля залита, мокрі плями 1,5 м на 1,5 м, 0,5 м на 2 м, стеля побілена. Причина: залиття квартири ймовірно відбулося у зв`язку з халатністю мешканців квартири АДРЕСА_3 , яка розташована поверхом вище (протікання внутрішньоквартирної розводки) (а.с.21).
       05 грудня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та судовим експертом Діденко Л.М. було укладено договір №29-19 на послуги з будівельно-технічного дослідження об`єкта, розташованого в АДРЕСА_4 (а.с.22).
       Відповідно до п.4.1 вказаного договору, вартість послуг, що є предметом договору становить 6 000 грн.
       Згідно висновку будівельно-технічного дослідження №29-19 від 23 грудня 2019 року, складеного судовим експертом Діденко Л.М. за позовом ОСОБА_1 до мешканців квартири АДРЕСА_5 про відшкодування збитку від 23 грудня 2019 року, причиною залиття нежитлового приміщення №54, розташованого в АДРЕСА_6 , є халатність мешканців квартири АДРЕСА_3 , яка знаходиться поверхом вище, а саме порушення правил експлуатації внутріщньоквартирної мережі. Вартість ремонтно-відновних робіт, які виникли у зв`язку з залиттям приміщення АДРЕСА_2 , складає 37 158 грн. (а.с.24-86).
       Згідно акту прийому-передачі роботи по висновку №29-19 від 23 грудня 2019 року судовому експерту Діденко Л.М. за проведення експертного дослідження були сплачені грошові кошти в розмірі 6 000 грн. (а.с.23).
       Згідно кошторисної документації ТОВ «АСКА Девелопмент» договірна ціна на будівництво приміщення квартири по АДРЕСА_4 , а саме коридору, кухні, кімнати АДРЕСА_7 , ванної кімнати та туалету, що здійснюється в 2020 році, складає 87 049,20 грн. (а.с.87-110).
       Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів того, що залиття, належної позивачеві, квартири, відбулося саме з вини відповідача, оскільки акт від 27 березня 2018 року не може бути належним і допустимим доказом заподіяння майнової шкоди позивачу саме з вини відповідача, оскільки останній не відповідає вимогам, викладеним у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року №927/11207. Причина залиття є припущенням. Під час складання акту квартира АДРЕСА_5 членами комісії взагалі не оглядалась. Дійшов висновку, що висновок будівельно-технічного дослідження №29-19, складений судовим експертом 23 грудня 2019 року, також не є належним та допустимим доказом вини відповідача у спричиненні шкоди позивачу, оскільки з його змісту не вбачається, що дослідження проводилося з метою визначення вартості відновлюваних робіт внаслідок залиття, що мало місце у конкретний час, обсяг пошкоджень, завданих внаслідок залиття та визначених у вказаному висновку значно відрізняється від обсягу пошкоджень, зазначених в акті про залиття від 27 березня 2018 року. Дослідження стану квартири позивача було проведено через значний проміжок часу після залиття його квартири, більше ніж через рік. Позивач в ході розгляду справи не заявляв клопотання про проведення експертизи для встановлення дійсної причини залиття квартири, а також не заявляв клопотання про допит свідків, які були безпосередньо присутні в день залиття квартири відповідача тощо.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного. 
       Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. 
       Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.
       Зобов`язання із заподіяння шкоди – це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
       Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
       За змістом частини другої статті 1166 ЦК України цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичної підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
       Відповідно до статті 322 ЦК України власник, зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акта встановлена в додатку №4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.
       В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. 
       На підтвердження спричинення шкоди саме відповідачем, позивач надав акт про залиття від 27 березня 2018 року. Досліджуючи наданий позивачем акт, колегія суддів критично відноситься до наданого доказу та вважає, що вказаний акт не може бути належним доказом спричинення позивачу шкоди саме відповідачем, з огляду на те, що відповідний акт не містить відомостей про присутність під час його складання мешканців або власників квартири АДРЕСА_5 , а також про безпосередній огляд комісією квартири АДРЕСА_3 , яка, згідно думки позивача, могла бути причетною до залиття квартири позивача, з метою підтвердження або спростування відповідного припущення. Комісія не встановила особу, з вини якої сталося залиття квартири позивача, та його причину, із зазначенням місця протікання. Посилання в акті на причини залиття зводиться до припущення, із зазначенням, що причиною імовірно могло бути протікання внутрішньоквартирної розводки. Вказаний акт не містить істотних реквізитів документу, не затверджений начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
       Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного суду від 18 грудня 2019 року у справі №711/7670/16-ц, провадження №61-23957св18, від 22 травня 2019 року у справі №640/8205/17, провадження №61-3662св19, від 21 лютого 2018 року у справі №2-1974/11, провадження №61-4574 св 18
       Висновок будівельно-технічного дослідження №29-19 від 23 грудня 2019 року, складений судовим експертом Діденко Л.М., належним доказом спричинення шкоди саме відповідачем також не є, оскільки дослідження проводилося більш ніж через півтора роки з моменту події залиття, без безпосереднього обстеження квартири АДРЕСА_3 , доводи та докази, з яких виходив експерт, встановлюючи причину залиття квартири позивача внаслідок халатності мешканців квартири АДРЕСА_3 та порушення ними правил експлуатації внутрішньоквартирної мережі у висновку експертом не викладені, а тому колегія суддів критично відноситься до висновку експерта, оскільки власних досліджень висновок експерта не містить та зводиться до відтворення та цитування акту про залиття від 27 березня 2018 року.
       Доводи апеляційної скарги щодо визнання відповідачем факту залиття квартири з його вини нічим об`єктивно не підтверджені та спростовуються матеріалами справи.
       Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала.
       Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
       Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       За таких обставин суди попередніх інстанцій, на підставі наданих сторонами доказів, яким було дано належну оцінку, правильно встановили, що ОСОБА_1 не доведено факт спричинення йому матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири саме відповідачем. Висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог є законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи і не спростовані позивачем.
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2021 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 01 листопада 2021 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

Макаров М.О.