ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1466/21  Номер провадження 33/814/634/21	Головуючий у 1-й інстанції ЗОРІНА Д. О.  Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Рябішин А.О., з секретарем Журою Н.Л., з участю особи , що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та в його інтересах адвоката Коротченка О.П., розглянувши в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 жовтня 2021 року щодо 
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Вірменії, відомості щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків відсутні, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення , передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:
       Зміст оскарженого судового рішення та встановлені суддею суду першої інстанції обставини
Постановою судді Крюківського районного суду  м. Кременчука Полтавської області   від 06 жовтня 2021  року визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 454 грн. 00 коп. судового збору в дохід держави.
Згідно з постановою судді, 28 березня 2021 року о 02 год. 51 хв. у місті Кременчуці по вулиці Леонова біля будинку 48 водій ОСОБА_3 керував автомобілем ЗАЗ Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, підвищена жвавість. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі водій ухилився, не надавши біологічну речовину для аналізу. Зазначеними діями ОСОБА_3 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи , яка її подала
Не погодившись з вказаним рішенням суду , ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу , в якій просить постанову щодо нього скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування поданої апеляції вказує на те, що ним не здано біологічний матеріал через фізіологічні причини та хворобу , а тому безпідставно вказано , що він ухилився від проходження огляду на стан сп`яніння та притягнуто до адміністративної відповідальності. Також , апелянт вказує на грубі порушення працівниками поліції його прав , оскільки всі обставини вказують , що він фактично був затриманий без складання адміністративного протоколу та без своєчасного роз`яснення йому його прав , в тому числі права на захист .
Судом , на переконання апелянта , також допущено порушення , зокрема через відхилення клопотань про допит лікаря , неврахування медичних документів , що підтверджують його стан здоров`я. 
Позиція апелянта в судовому засіданні апеляційного суду
В судовому засіданні адвокат та особа , щодо якої складено протокол апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав. 
Мотиви суду
Заслухавши думку особи , що притягується до адміністративної відповідальності та його адвоката , вивчивши матеріали провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги , апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно з положеннями ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
       Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у  ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
       Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вважаю, що суддя суду першої інстанції в даному випадку наведених вище вимог законодавства дотримався в повному обсязі.
Висновки судді суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за яке він підданий адміністративному стягненню , за обставин викладених у постанові , є обґрунтованими , відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються доказами , які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог статті 252 КУпАП. 
Так , визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП , суддя суду першої інстанції послався на докази , які були досліджені у повному обсязі, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення , згідно якого ОСОБА_3 керував автомобілем з явними ознаками наркотичного сп`яніння; Висновок щодо результатів медичного огляду , в якому зазначено , що висновок винести неможливо у зв`язку з ухиленням від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння ( ухилявся від здачі біосередовища) ; відеозапис фіксації події ; письмові пояснення свідків ; рапорт поліцейського.
Оцінивши зазначені докази суддя прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП
Із вказаним висновком судді місцевого суду погоджується і апеляційний суд.
Натомість , доводи апеляційної скарги є непереконливими та висновків судді суду першої інстанції не спростовують.
Так , позиція апелянта в цілому зводиться до того , що він не відмовлявся від проходження огляду , а не міг через захворювання здати сечу.
З такими доводами автора апеляції апеляційний суд не погоджується через таке.
Із відеозапису з боді-камер поліцейських вбачається , що ОСОБА_3 тривалий період перебував в лікарні , проте за значний проміжок часу біологічне середовище (сечу) на дослідження лікарям він не надав.
Переконливих доказів на підтвердження того , він має захворювання , яке має вплив на сечовидільну систему , ні ОСОБА_4 , ні його адвокатом не надано , оскільки медичний висновок , який міститься в матеріалах судового провадження стосується захворювання серцево-судинної системи та датований травнем місяцем, що на два місяці пізніше від подій.
Таким чином апеляційний суд погоджується з висновками судді суду першої інстанції , що ОСОБА_3 під час проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичній установі ухилявся від здачі біологічного середовища у виді сечі , що є аналогічним відмові від проходження огляду на стан сп`яніння в розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому в його діях є склад цього правопорушення .
Не впливають на висновки суду посилання в апеляції на те , що лікарі зобов`язанні були за таких обставин відібрати інші види біологічного середовища.
Так, жодна норма законодавства , не містить такого обов`язку.
Наявність в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції , норми , яка містить перелік видів біологічного середовища , які , окрім сечі , можуть бути відібрані , жодним чином не означає , що це є альтернатива для особи , яка проходить огляд на стан сп`яніння , обирати вид біологічного середовища , яке йому зручно здавати.
Вказана альтернатива встановлена для тих випадків , коли відсутня реальна об`єктивна можливість здати якийсь із зазначених видів біологічного середовища.
Зокрема , відповідно до п. 13, 14 вказаної Інструкції крові відбирається у випадку , коли особа перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами , або коли якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12.
Як вбачається з відео , як лікарем-наркологом так і поліцейськими було підтверджено реальну об`єктивну можливість ОСОБА_1 пройти медичний огляд у повному об`ємі, а також в законному порядку йому було надано можливість реалізації його обов`язків, встановлених Правилами дорожнього руху, однак останній їх не використав, дії лікаря-нарколога та поліцейських в даній ситуації є адекватними, законними та обґрунтованими.
Керуючи транспортним засобом, ОСОБА_3 повинен розуміти правовий статус водія та виконувати обов`язки водія, встановлені зокрема Правилами дорожнього руху, а саме п. 2.5. Оскільки ОСОБА_3 не виконав вимоги п. 2.5 ПДР у повному обсязі, відносно нього законно та обґрунтовано було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дана позиція повністю відповідає усталеній позиції ЄСПЛ, практика якого згідно ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. використовується судами як джерело права. Так, у рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
З огляду на викладене , апеляційний суд приходить до висновку , що суддя суду першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини по справі та обґрунтувавши їх належними і допустимими доказами, постановив законне та обґрунтоване судове рішення про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та притягнення його до адміністративної відповідальності за цією статтею і доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків.
Інша правова позиція за аналогічних обставин судів апеляційної інстанції іншої області, на що в судовому засіданні посилався адвокат , не має преюдиціального значення.
Істотних порушень вимог законодавства про адміністративні правопорушення , які були б допущені суддею суду першої інстанції , зокрема ,через відмову у задоволенні клопотань про виклик свідків , апеляційним судом не встановлено.
Крім того , в суді апеляційної інстанції , сторона захисту не позбавлена була можливості заявити клопотання про виклик цих свідків , проте таким правом не скористалася.
Не вважає апеляційний суд , що ті обставини , за яких ОСОБА_3 проходив огляд на стан сп`яніння , свідчать , що він , як вказується в апеляційній скарзі , був фактично затриманий.
Так , з відеозапису вбачається , що працівники поліції та медичної установи діяли у відповідності до закону , жодних зловживань чи незаконних дій з їхнього боку не вбачалося та переконливих доказів на підтвердження вказаних обставин , апелянтом не наведено. 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з додержанням вимог статті 33 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.
Порушень законодавства про адміністративні правопорушення, суддею суду першої інстанції, які ставили б під сумнів його висновки, в ході апеляційного розгляду не встановлено. 
Зважаючи на вищевикладене, не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. 293, 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення , а постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 жовтня 2021 року щодо нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП – без змін;
Постанова є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає. 
Суддя А.О. Рябішин