13.10.21
22-ц/812/1645/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 473/468/17
Номер провадження:22-ц/812/1645/21 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В. 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.
із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д., 
за участю: представника позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Вербицької Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 , подану в його інтересах адвокатом Пустовим Богданом Вікторовичем 
на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Старжинської О.Є., в приміщенні того ж суду по цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до комунального підприємства «Водопостачання міста Вознесенська» (надалі - КП «Водопостачання міста Вознесенська») про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 

в с т а н о в и л а:

17 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Служби автомобільних доріг в Миколаївській області про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що є власником автомобіля «FREIGHTLINER FLC120» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепу «TRAILOR SYY 3SX-24» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . 09 жовтня 2016 року о 03 год 00 хв в м. Вознесенськ на перехресті вул. Київської з вул. Одеська водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «FREIGHTLINER FLC120» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у складі напівпричепу «TRAILOR SYY 3SX-24» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 здійснюючу рух під час тривалих опадів у вигляді дощу, з дотриманням вимог ПДР України, не маючи змоги об`єктивно виявити перешкоду, якою була залита водою яма довжиною 7м, шириною 6 метрів, глибиною 0,4 метра, що не була належним чином огороджена або позначена відповідними дорожніми знаками на проїзній частині вулиці здійснив у неї в`їзд, що призвело до перекидання та пошкодження автопотягу. Вважає, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок недотримання відповідачем як власником автомобільної дороги обов`язків по ремонту та утриманню у безпечному для дорожнього руху стану дороги. Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2016 року провадження у справі про притягнення водія авто потягу ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. 

Посилаючись на те, що автомобілю «FREIGHTLINER FLC120» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепу «TRAILOR SYY 3SX-24» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 спричинена матеріальна шкода в сумі 532 123,31 грн., яка складається з вартості автомобіля визначеної звітом оцінювача №12/10/16 від 12 грудня 2016 року, вартості ремонтно-відновлювальних робіт напівпричепа, витрат пов`язаних з евакуацією автопотягу з місця ДТП, вартості проведення оцінки з визначення розміру заподіяної шкоди, позивач просив про задоволення позову.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 березня 2017 року до участі у справі співвідповідачем залучено - Комунальне підприємство «Водопостачання міста Вознесенська».
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2018 року провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Служби автомобільних доріг в Миколаївській області про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - закрито.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 червня 2021 року, в якому ухвалою того ж суду від 05 липня 2021 року виправлено описку у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням доказів наявних в матеріалах справи що в сукупності з обставиною безперешкодної експлуатації дорожнього полотна з 02 жовтня 2016 року з 14-00 год. до 09 жовтня 2016 року 03-00 год. (час скоєння ДТП) після закінчення першого етапу робіт звільняє КП «Водопостачання міста Вознесенська» від відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 09 жовтня 2016 року.
Не погодившись із рішенням суду представник позивача – адвокат Пустовий Б.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач довів належними та допустимими доказами у встановленому законом порядку всі обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності відповідача у даній справі. В той же час відповідач не довів, що шкода завдана не з його вини. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає. 
Частиною 3 статті 14 і частиною 1 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.
Згідно ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.
У п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (далі - Правила) встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізних переїздів.
Указані правила є обов`язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об`єктів і користувачів (п. 1). 
Статтею 16 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що питання виробничої діяльності комунальних служб на ділянках вулиць і доріг населених пунктів, що суміщаються з автомобільними дорогами державного значення, пов`язані із закриттям або обмеженням руху, погоджуються з органом державного управління автомобільними дорогами загального користування та відповідними державними органами з безпеки дорожнього руху. 
Статтею 26 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що при виконанні робіт в смузі відведення автомобільної дороги, вулиці та залізничного переїзду, якщо це загрожує безпечному чи безперебійному руху транспорту і пішоходів, організації, що відповідає за утримання автомобільної дороги, вулиці та залізничного переїзду, можуть закрити чи обмежити рух на основі погодженого з національною поліцією ордера, який видається відповідним дорожнім органом, а в містах – службою місцевого державного органу виконавчої влади та місцевого самоврядування. У ордері викладаються умови заборони або обмеження руху, порядок інформування про це учасників дорожнього руху, заходи щодо безпеки дорожнього руху і строки проведення робіт. Порушення цих вимог тягне за собою матеріальну відповідальність організації, що виконують роботи.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що автомобільна дорога Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв» (раніше Р-06 «Ульянівка - Миколаїв») включена до Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 712, як національна автомобільна дорога і належить до сфери управління Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор). 
За такого, власником дороги Р-06 «Ульянівка – Миколаїв» є держава, яка уповноважила Державну службу автомобільних доріг України в особі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області здійснювати управління дорогою.
Між Службою автомобільних доріг (замовник) і ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (підрядник) 18 лютого 2016 року було укладено договір №1-Б за умовами якого Служба автомобільних доріг доручила підряднику і зобов`язалася прийняти і оплатити виконання робіт з поточного (планово-попереджувального) ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного значення Миколаївської області у межах виділених фінансових ресурсів (213 185 585 грн.) згідно з вимогами діючих нормативно-правових актів, зокрема «Технічних правил ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування України», «Класифікації робіт з ремонтів автомобільних доріг загального користування», «Класифікацій робіт з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування». У свою чергу, ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» зобов`язалось на свій власний ризик виконати роботи, доручені йому замовником (т. 1 а.с. 66-73).
Також сторони передбачили, що відповідальність за відшкодування збитків, заподіяних фізичним або юридичним особам при виникненні дорожньо-транспортних пригод, пов`язаних з незадовільними дорожніми умовами, визначається згідно з чинним законодавством. При цьому ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» несе відповідальність за: незабезпечення безпеки дорожнього руху згідно діючих нормативів при виконанні підрядних робіт (послуг), якщо ці порушення виникли з вини підрядника та призвели до дорожньо-транспортної пригоди; неналежне надання послуг (невиконання робіт), в межах виділених коштів на фінансування. У цьому випадку підрядник бере на себе зобов`язання з врегулювання спорів при виникненні дорожньо-транспортних пригод, розгляд справ у судових органах, відшкодування завданих збитків, які виникли на автомобільних дорогах, що знаходяться на експлуатаційному утриманні у підрядника. 
Вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху встановлює ДСТУ 3587-97, який є чинним від 01 січня 1998 року та є обов`язковим.
Автомобільні дороги, вулиці і дороги населених пунктів та залізничні переїзди повинні на період їх експлуатації підтримуватися у справному стані і забезпечувати безпеку руху транспортних засобів та пішоходів.
У всіх випадках у разі виявлення будь-яких відхилень від вимог цього стандарту, а також на період проведення дорожніх робіт повинні негайно встановлюватися технічні засоби організації дорожнього руху та вводитися обмеження швидкості.
Покриття проїзної частини не повинно мати осідань, вибоїн, напливів чи інших деформацій, що утруднюють рух транспортних засобів (п. 3.1.1.). 
Гранична глибина окремих осідань, вибоїн не повинна перевищувати 4 см для доріг І - III категорій і груп А, Б вулиць і доріг населених пунктів; 6 см - для решти категорій і груп (п.3.1.2).
У разі перевищення зазначених розмірів окремих осідань, ям, вибоїн, напливів терміни їх ліквідації не повинні перевищувати для групи Б: магістральних вулиць загальноміського значення безперервного і регульованого руху, районного значення (транспортно-пішохідні) 1 доби; для групи В: вулиць і доріг місцевого значення (житлові, промислово-складські, проїзди) 3 діб.
Відновлення дорожнього одягу у разі розриття проїзної частини вулиць і доріг необхідно здійснювати негайно після засипання і ущільнення ґрунту в розритті. До відновлення дорожнього одягу місце розриття і підходи до нього повинні бути огороджені і позначені відповідними технічними засобами організації дорожнього руху (п.3.1.11).
Порядок щодо проведення аварійних та інших ремонтних робіт в межах смуг відведення автомобільних доріг регламентовано Стандартом «Укравтодор» СОУ45.20-00018112-006:2006 «Безпека дорожнього руху Порядок огородження та організація дорожнього руху в місцях проведення робіт з будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг». Вказаний порядок визначає обов`язок фізичних чи юридичних осіб, які мають проводити роботи на певній ділянці автомобільної дороги, облаштувати місце проведення таких робіт технічними засобами організації дорожнього руху (далі ОДР) згідно з тимчасовою схемою ОДР, погодженою власником дороги або уповноваженим ним органом.
Завершена реконструкцією або капітальним ремонтом ділянка дороги підлягає невідкладній передачі організації, що утримує цю дорогу, згідно з установленим ордером порядком, про що складається відповідний акт. До підписання акта передачі ділянка дороги до експлуатаційного утримання, відповідальність за забезпечення безпеки руху на ділянці дороги несе виконроб підприємства, яке виконувало роботи. Відновлення руху транспорту після реконструкції або капітального ремонту на визначеній ділянці дороги здійснюється після передачі її по акту підприємству, яке утримує дорогу (п.4.2, 4.7, 4.2. (4.7). 
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 12 вересня 2016 року між КП «Водопостачання міста Вознесенська» та ТОВ «Вік Технології» укладено договір підряду №16/093 на виконання будівельних робіт по об`єкту капітальний ремонт каналізаційного колектору по вул. Одеській (від КК-7 до перехрестя вул. Київська) (т. 1 а.с.96-99). 
13 вересня 2016 року КП «Водопостачання міста Вознесенська» у зв`язку з проведенням ремонтних робіт на каналізаційному колекторі на перехресті вулиць м. Вознесенська Одеська та Київська та на підходах до нього з боку м. Одеса звернулося до Служби автомобільних доріг Миколаївської області з питання погодження схеми організації дорожнього руху (надалі - схема ОДР) на об`їзному маршруті по вул. м. Вознесенськ, надавши Робочий проект, який враховував організацію дорожнього руху в місці проведення ремонтних робіт, об`їзні маршрути та встановлення тимчасових дорожніх знаків (т. 1 а.с. 74, 107-113). 
15 вересня 2016 року Служба автомобільних доріг Миколаївської області своїм листом №04-17/1982 погодила тимчасові схеми ОДР (т. 1 а.с.75).
26 вересня 2016 року виконавчим комітетом Вознесенської міської ради Миколаївської області КП «Водопостачання міста Вознесенська» було надано дозвіл на виконання земляних робіт №30 з капітального ремонту каналізаційного колектору по вул. Одеська ( від КК-7 до вул. Київська) (т.1 а.с. 118-120). 
Виконання ремонтних робіт проводилося в два етапи.
Перший етап розпочався 26 вересня 2016 року о 07-00 год., про що Служба автомобільних доріг Миколаївської області була повідомлена відповідачем листом від 23 вересня 2016 року №325 та закінчився 20 жовтня 2016 року асфальтуванням місця проведення робіт що підтверджується листом КП «Водопостачання міста Вознесенська» від 20 жовтня 2016 року №530 (т. 1 а.с. 76, 77).
На першому етапі до складу ремонтних робіт входило виконання земляних робіт (розриття) з пошкодженням дорожнього полотна згідно дозволу, наповнення котловану піском з проливанням водою та ущільнення щебенем та відфрезерованим матеріалом до рівня проїзної частини дороги.
Вказані роботи були виконані 02 жовтня 2016 року, що підтверджується Актом приймання виконаних будівельних робіт від 02 жовтня 2016 року №155, складеного КП «Водопостачання міста Вознесенська» (замовник) та ТОВ «Вік технології» (підрядчик) (т. 1 а.с. 101-104).
Згідно Акту від 02 жовтня 2016 року, складеного комісією в складі гол. інженера КП «Водопостачання міста Вознесенська» Кривонос М.М., майстра ТОВ «Вік Технології» Голобля А.А., інженера з водозабірних споруд ОСОБА_4 після виконання капітального ремонту каналізаційного колектору на перехресті вул. Київська – Одеська підрядчиком ТОВ «Вік Технології» в розриття було засипано приблизно 400 т піску з проливанням водою. Після цього на рівні з проїзною частиною було засипано з ущільненням 74,3т щебеню та 6 т відфрезерованого матеріалу, що склало товщину щебеню в середньому 80-90 см, а відфрезерованого матеріалу - 6-9 см. Додатково для забезпечення безпеки руху встановлено дорожні знаки, що попереджають про небезпечну ділянку та обмежують швидкість руху на даній ділянці. Проїзд по місцю розриття було відкрито 02 жовтня 2016 року о 14 -00 год. (т. 1 а.с.106).
12 жовтня 2016 року між КП «Водопостачання міста Вознесенська» (замовник) та ДП «Миколаївський облавтодор» Філія «Вознесенський райавтодор» (підрядник) було укладено договір підряду № 98 на виконання робіт по капітальному ремонту каналізаційного колектору по вул. Одеській (від КК-7 до перехрестя вул. Київська) (т. 3 а.с. 172-173). 
За Актом №5 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016 року, який підписано замовником та підрядником 14 жовтня 2016 року було виконане холодне фрезерування покриття фрезою моделі 9901-1 на базі трактора МТЗ-80- при глибині фрезерування 40 мм (т. 3 а.с. 167-169).
Згідно інформації КП «Водопостачанням міста Вознесенська» другий етап розпочався 22 жовтня 2016 року (т. 1 а.с.77).
Отже, встановлене свідчить про те, що з 02 жовтня 2016 року з 14-00 год. до 09 жовтня 2016 року 03-00 год. ремонтні роботи, пов`язані з усуненням аварійного стану каналізаційного колектору не були завершені, дорожній одяг не відновлено. Однак, проводилася безперешкодна експлуатація дорожнього полотна після закінчення першого етапу робіт.
9 жовтня 2016 року близько 03 год.00 хв. на автомобільній дорозі Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв» (раніше Р-06 «Ульянівка - Миколаїв»), яка суміщається з перехрестям вулиці Київська з вулицею Одеська у м. Вознесенську у напрямку м. Миколаєва сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої автомобіль «FREIGHTLINERFLC120» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «TRAILORYY3SX-24» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3  рухаючись по правій смузі руху проїзної частини дороги зазнав механічних пошкоджень в результаті перекиду.
Власником автомобіля «FREIGHTLINERFLC120» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «TRAILORYY3SX-24» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 6-7).
Інспекторами Вознесенського ВП Головного Управляння Національної поліції в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Фартушним В.А. та капітаном поліції Лісовим Е.В. було складено протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, складено схему ДТП, відібрані пояснення у водія ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 8-13, т. 3 а.с.78). 
За обставинами вказаної дорожньо-транспортної пригоди відносно водія автопотягу ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, який не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував зміни дорожньої обстановки, а саме дорожнього покриття (вибоїна) при об`їзді перешкоди не врахував вантажу який перевозив чим допустив занос а/м з послідуючим перекиданням вліво по напрямку руху узбіччя, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.12.1, 2.3-б Правил дорожнього руху України (т. 3 а.с.81). 
Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2016 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення у зв`язку з тим, що із його пояснень і пояснень свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 причиною дорожньо-транспортної пригоди за його участі стало неякісне дорожнє покриття – величезних ( значних) розмірів вибоїни на проїзній частині та відсутність дорожніх знаків, які б вказували на ямковість дороги (т. 1 а.с. 14).
Крім того, відносно головного інженера КП «Водопостачання міста Вознесенська» ОСОБА_7 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 140 КУпАП, який будучи посадовою відповідальною особою за проведення дорожніх робіт на перехресті вул. Київській та вул. Одеській не вжив заходів щодо ліквідації ями довжиною 7 метрів, шириною 6 метрів, глибиною 0,04 м., чим порушив норми та стандарти утримання автодоріг, а саме: п.п. 3.1.1 ДСТУ-358797, що стало супутньою причиною дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобіля «FREIGHTLINER FLC120» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «TRAILOR SYY 3SX-24» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.3 а.с.77).
Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2016 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 140 КУпАП закрито за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення у зв`язку з тим, що матеріали справи не містять прямих, безспірних, допустимих і належних доказів його вини, а також доказів того, що він є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься відшкодування шкоди.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведено у статті 1166 ЦК України за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Водночас відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.
Згідно частини шостої статті 82 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно до преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою 48553/99 «Совтрансавто - Холдінг» проти України» а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу не може бути поставлено під сумнів 
Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Постанова суду про відсутність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП звільняє такого водія від відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. 
Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18).
Отже, з огляду на наявність у даній справі постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2016 року про відсутність в діях водія ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції вірно вважав про звільнення останнього від відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок ДТП, яка мала місце 09 жовтня 2016 року. 
Разом з тим, відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції послався на наявність преюдиційного судового рішення відносно ОСОБА_7 , а саме постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2016 року, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 140 КУпАП закрито за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення та відсутність доказів на підтвердження вини КП «Водопостачання міста Вознесенська» у завданні шкоди позивачу. 
Однак з таким висновком суду погодитися не можливо з огляду на наступне.
Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України).
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. 
Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
Як вбачається зі змісту позовної заяви позовні вимоги заявлені до відповідача - КП «Водопостачання міста Вознесенська», а відтак постанова Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 для вирішення даної справи преюдиціального значення не має.
Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
За правилами статей 12,81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). 
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «FREIGHTLINER FLC120» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у складі напівпричепу «TRAILOR SYY 3SX-24» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 здійснюючи рух під час тривалих опадів у вигляді дощу, з дотриманням вимог ПДР України, не маючи змоги об`єктивно виявити перешкоду, якою була залита водою яма довжиною 7м, шириною 6 метрів, глибиною 0,4 метра, що не була належним чином огороджена або позначена відповідними дорожніми знаками на проїзній частині вулиці здійснив у неї в`їзд, що привело до перекидання та пошкодження автопотягу. 
На підтвердження своїх вимог представником позивача надано докази, щодо вини відповідача у заподіянні шкоди, наявність шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. 
Так, під час розгляду справи було встановлено, а саме схемою місця ДТП від 09 жовтня 2016 року, письмовими поясненнями водія ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які знаходяться в матеріалах адміністративної справи №473/3487/16-П та оголошеної під час апеляційного розгляду, поясненнями працівників поліції ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , допитаних в суді першої інстанції в якості свідків та поясненнями свідка ОСОБА_10 , що на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09 жовтня 2016 року на перехресті вул. Київській і вул. Одеській в м. Вознесенську знаходилась вибоїна (яма) довжиною 7 м., шириною 6 м. глибиною 0,40 м.
Так, свідок ОСОБА_8 в суді першої інстанції вказав на технічну помилку з його боку в протоколі відносно ОСОБА_7 стосовно зазначення ним розміру вибоїни, - 0,04м, замість 0,40м. Свідок ОСОБА_9 вказував на те, що глибина ями дозволяла вставати ногами і дуже важко було звідти вибратись, коли робили заміри.
Виходячи саме з таких розмірів вибоїни (ями) довжина -7м, ширина - 6м, глибина -0,40м на перехресті вул. Київської та вул. Одеській в м. Вознесенську і були проведені судові експертизи на підтвердження підстав позову та заперечень. 
Так, відповідно до висновку експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса» за результатами проведення судової комісійної дорожньо-технічної експертизи від 30 квітня 2021 року №3536/10655-10656, техніко-експлуатаційні показники, у місці скоєння ДТП 09.10.2016 на перехресті вул. Київська та вул. Одеська у м. Вознесенськ, не відповідають вимогам нормативних документів та безпеці руху, а саме вимогам 3.1.1., 3.1.2 та 3.1.11 ДСТУ 3587-97. Фактична організація дорожнього руху у місці скоєння ДТП 09.10.2016 на перехресті вул. Київська та вул. Одеська у м. Вознесенськ, не відповідають вимогам нормативних документів та безпеці руху, а саме не відповідає вимогам ст. 26 Закону України «Про дорожній рух», загальним вимогам розділу З ДСТУ 3587-97, вимогам п.п. 4.7, 7.4.2 СОУ 45.2-00018112-006:2006 та затвердженій тимчасовій схемі ОДР. З причин вказаних у дослідницькій частині висновку експертів, техніко-експлуатаційні показники та фактична організація дорожнього руху у місці скоєння ДТП на перехресті вул. Київська та вул. Одеська у м. Вознесенськ, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з подією ДТП (т. 2 а.с. 190-197).
У дослідницькій частині вказаного висновку зазначено, що у момент скоєння ДТП 09.10.2016 на перехресті вул. Київської та вул. Одеській у м. Вознесенськ повинна була бути застосована тимчасова схема ОДР, якою передбачалось повне перекриття руху на даному перехресті до закінчення ремонтних робіт. Оскільки ДТП сталось 09.10.2016, до закінчення 1-го етапу ремонтних робіт на перехресті вул. Київська та вул. Одеська у м. Вознесенськ при якому місце виконання робіт було заасфальтоване, відповідно до листа №530 КП «Водопостачання міста Вознесенська» від 20.10.2016, то можливо констатувати, що на момент ДТП, рух на даному перехресті повинен бути повністю перекритий, відповідно до затвердженої тимчасової ОДР. Візуальним переглядом відеофайла «AAXON-PK 11. вул. Київська (2016-10-09Т02_58_10 – 2016-10-09Т02 _ 58 _54) (2). mkv» у якому відображено механізм ДТП від 09.10.2016, на перехресті вул. Київська та вул. Одеська у м. Вознесенськ а також зафіксована схема ОДР, відповідно якій рух на даному перехресті не обмежений та наявні дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 20 км/год.» 1.11 «Пагорб» та 5.35.1 «Пішохідний перехід». Отже можливо прийти до висновку, що фактична організація дорожнього руху на перехресті вул. Київська та вул. Одеська у м. Вознесенськ, не відповідає вимогам нормативних документів та не забезпечує безпеку дорожнього руху, а саме не відповідає вимогам ст. 26 Закону України «Про дорожній рух», загальним вимогам розділу 3 ДСТУ 3587-97, вимогам п.п. 4.7, 7.4.2 СОУ 45.2-00018112-006:2006 та затвердженій схемі ОДР.
Згідно вищевикладеного можливо прийти до висновку, що невідповідності дорожніх умов та організації дорожнього руху, у місці скоєння ДТП 09.10.2016 на перехресті вул. Київська та вул. Одеська у м. Вознесенськ вимогам нормативних документів та безпеки дорожнього руху, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з подією ДТП. Оскільки при виконанні умов вказаних нормативних документів та відповідності затвердженій тимчасовій схемі ОДР на даному перехресті, повністю б виключалась можливість потрапляння вантажного автомобіля FREIGHTLINER FLC120 д.н.з. НОМЕР_1 разом із напівпричепом TRAILOR SYY 3SX-24 д.н.з. НОМЕР_2 , у наявну вибоїну розмірами: довжина 7 м., ширина 6, глибина 0,4м.
Також, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз була проведена судова комплексної автотехнічна, фототехнічна експертизи та експертиза відео звукозапису.
Відповідно до висновку експертів даної експертної установи від 23 грудня 2020 року № 28427/18-35/791/19-52/792/19-35, Файл відеозапису «AAXON-PK 11. вул. Київська (2016-10-09Т02_58_10 – 2016-10-09Т02 _ 58 _54) (2). mkv»., який міститься на наданому на дослідження компакт-диску CD-R «Verbatim» білого кольору, з маркуванням N106RD27D8185870 А1 був перенесений з іншого носія на досліджуваний носій за допомогою стандартних засобів OC «Windows», тобто вказаний відеозапис є копією. Вирішити питання, що пов`язані з встановленням технології отримання відео звукозапису, а саме, чи зазнав змін наданий для дослідження відеозапис, експертними методами вирішено бути не може з причин наведених у дослідницькій частини даного висновку.
Виходячи з наданого відеозапису «AAXON-PK 11. вул. Київська (2016-10-09Т02_58_10 – 2016-10-09Т02 _ 58 _54) (2). mkv». Середня розрахункова швидкість автопоїзду в складі тягача FREIGHTLINER FLC120 та напівпричепа TRAILOR SYY 3SX-24 перед ДТП на ділянці дороги позиція 1 – позиція 2 складає 53 км./год. Переглядом наданого на дослідження відеозапису експертами не було виявлено даних, які не зазначені судом, але мають значення для визначення причини ДТП.
Характерні пошкодження автопоїзда в складі тягача FREIGHTLINER FLC120 та напівпричепа TRAILOR SYY 3SX-24 під час його руху по опорній поверхні з вибоїною глибиною 0,4м та розміром 6х7м повинні були розташовуватись щонайменше в нижній частині автопоїзда та утворюватися зусиллям направленим принаймні знизу догори та спереду назад. Характерні пошкодження , які могли утворитися на тягачі FREIGHTLINER FLC120 під час його руху по опорній поверхні з вибоїною глибиною 0,4м та розміром 6х7 розташовані в передній частині та правій боковій частині, а саме: - підсилювач переднього бамперу з лівого боку деформований зусиллям направленим спереду назад та дещо знизу догори; - права підніжка деформована зусиллям направленим знизу догори. Пошкодження на напівпричепі TRAILOR SYY 3SX-24, які могли утворитися під час руху автопоїзда по опорній поверхні з вибоїною глибиною 0,4м та розміром 6х7 на наданих фотознімках не спостерігаються. Вирішити питання стосовно того, чи могла вибоїна розміром 6х7 та глибиною 0,04м стати причиною виникнення даної ДТП експертним шляхом неможливо з причин, вказаних в дослідницькій частині. Однією з причин перекидання транспортного засобу може бути, в тому числі, застосування неправильних способів керування автопоїздом (наприклад маневр ліворуч, як зазначено в тексті питання). Вирішити дане питання експертним (розрахунковим) шляхом в рамках даного дослідження неможливо з причин, вказаних в дослідницькій частині. Дія дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» розповсюджується від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним. Дія дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» розповсюджується на перехрестя вул. Київської та вул. Одеської. Що ж стосується дорожнього знаку 1.11 «Пагорб» то він може застосовуватися перед штучно створюваними буграми у місцях, де необхідно примусово обмежити швидкість руху транспортних засобів (небезпечні виїзди з прилеглих територій, місця з інтенсивним рухом дітей через дорогу тощо). Оскільки в наданих на дослідження матеріалах зафіксована лише вибоїна розміром 6х7,тому в рамках даного дослідження зазначити зону дії дорожнього знаку 1.11 «Пагорб» неможливо (т. 2 а.с. 129-139).
Отже встановлене свідчить про те, що механізм утворення пошкоджень 09 жовтня 2016 року на належному ОСОБА_2 автомобілі FREIGHTLINER FLC120 безпосередньо пов`язаний з невідповідністю стану дороги на перехресті вул. Київська та вул. Одеська у м. Вознесенськ вимогам дорожніх умов та організації дорожнього руху, а саме вимогам безпеки руху, у зв`язку з чим позивач має право на відшкодування завданих збитків з КП «Водопостачання міста Вознесенська», яке проводило ремонтні роботи на вказаній ділянці дороги та відповідало за безпеку дорожнього руху. 
Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 26 січня 2018 року №20643/17-54 вартість матеріального збитку (шкоди) завданої власнику автомобіля «FREIGHTLINER FLC120» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 09.10.2016 року по вул. Київській у м. Вознесенську, складала: 337 073,86 грн. Вартість матеріального збитку (шкоди) завданої власнику напівпричепу «TRAILOR SYY 3SX-24» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 09.10.2016 року по вул. Київській у м. Вознесенську, складала: 163 272,02 грн. (т. 2 а.с.3-19).
У дослідницькій частині вказаного висновку зазначено, що відповідно до калькуляції №В-20643/17-1, що додається, вартість відновлювального ремонту по заміні рами складає: 284 498,21 грн. що майже дорівнює ринковій вартості КТЗ на монет ДТП. Підсумовуючи вищевикладене встановлено, питання, щодо визначення вартості відновлювального ремонту не вирішується у зв`язку із недоцільністю відновлення КТЗ. Враховуючи вищевикладене та на підставі п.п. 8.2. Методики, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля внаслідок пошкодження, визначається таким, що дорівнює його дійсній ринковій вартості на момент пошкодження. 
Крім того, згідно договору №09 перевезення вантажу, укладеним між ФОП ОСОБА_11 та ОСОБА_2 09 жовтня 2016 року позивачем на транспортування належного йому пошкодженого автомобіля з напівпричепом з м. Вознесенськ до м. Васильків Київської області (місце проживання) було витрачено 28 800 грн. (т. 1 а.с. 42-50).
З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм колегія вважає доведеним наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 529 145,88 грн. (337 073,86 грн. + 163 272,02 грн. + 28 800 грн.).
До того ж, колегія враховує відсутність заяви КП «Водопостачання міста Вознесенська» про передачу автомобіля FREIGHTLINER FLC120 д.н.з. НОМЕР_1 після ДТП, яка мала місце 09 жовтня 2016 року, оскільки питання про передачу майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, особі відповідальній за шкоду, повинно вирішуватися з урахуванням принципу диспозитивності.
Посилання представника відповідача на перевищення водієм ОСОБА_3 швидкості руху не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наявність постанови суду відносно останнього.
Також є безпідставними твердження про відсутність характерних пошкоджень на автопоїзді у зв`язку з потраплянням у вибоїну довжиною 7м, шириною 6м та глибиною 0,4м, оскільки спростовуються висновком судової комплексної автотехнічної експертизи.
За таких обставин, рішення суду на підставі п. 1,3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову яким стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 529 145, 88 грн. 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з ухваленням нового судового рішення з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 147 грн., судового збору - 13 228,65 грн. (5 291,46 грн. за подання позову + 7 937,19 грн. за подання апеляційної скарги) та витрат на проведення судових експертиз у розмірі 30 351,49 грн. (5001,52 грн. + 9 905,07 грн. + 15 444,90 грн.), які оплачені позивачем, що підтверджується копіями квитанцій (т. 2 а.с. 30, 124, , 189). 
При визначенні розміру витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного. 
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 зазначеної норми права встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Аналіз змісту статей 10-13 ЦПК України в узагальненому вигляді свідчить про те, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст. 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і ст. 81 та ст. 137 ЦПК України.
Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов своє втілення також у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. 
Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
З матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2016 року між позивачем та адвокатом Пустовим Б.В. було укладено договір №089 про надання правової допомоги в судах у справі стосовно дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 09.10.2016р. по вул. Київській,2 в м. Вознесенськ Миколаївської області за участю автомобіля FREIGHTLINER FLC120 д.н.з. НОМЕР_1 разом із напівпричепом TRAILOR SYY 3SX-24 д.н.з. НОМЕР_2 (т. 1 а.с.53-56).
У договорі сторони погодили, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) за домовленістю сторін, яка здійснюється в безготівковій формі платіжним дорученням на поточний рахунок адвоката із зазначенням призначення платежу. 
22 лютого 2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору від 28 грудня 2016 року в якій сторони погодили, що вартість послуг визначаються у Додатку -1, що є невід`ємною частиною договору №089 від 28 грудня 2016 року, згідно до якого розрахунок вартості одного документа та однієї години надання послуг - 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно Акту приймання-передачі послуг за договором №089 про надання правової допомоги від 28 грудня 2016 року, складеного 22 лютого 2016 року, вартість виконаних робіт (наданих послуг) становить 14 147,20 грн., які згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №019/18 сплачено позивачем 22 лютого 2018 року (т. 2 а.с. 26-29).
Підстав вважати вказану суму витрат на професійну правничу допомогу неспівмірною із складністю справи, значенням справи для позивача та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), колегією суддів не встановлено.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в його інтересах адвокатом Пустовим Богданом Вікторовичем задовольнити.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_2  до Комунального підприємства «Водопостачання міста Вознесенська» про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити. 
Стягнути з Комунального підприємства «Водопостачання міста Вознесенська» (код ЄДРПОУ 33321803, місцезнаходження: 56500, м. Вознесенськ, вул. Михайлівська, 2) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 529 145,88 грн. 
Стягнути з Комунального підприємства «Водопостачання міста Вознесенська» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 13 228,65 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 147 грн. та витрати на проведення судових експертиз у розмірі 30 351,49 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України. 
Головуючий Т.В. Крамаренко 

Судді Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2021 року.