Номер провадження: 22-ц/813/4070/21 
Номер справи місцевого суду: 520/2368/18
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.10.2021                                                                                        м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.,  
за участю секретаря – Чепрас А.І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року у складі судді Васильків О.В.,
в с т а н о в и в:
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що до складу спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , належить 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , оскільки вказане домоволодіння було набуте подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під час шлюбу. Крім того, позивач зазначає, що його батько ОСОБА_4 відповідно до заповіту від 21.03.2008 заповів позивачу все належне йому майно, однак, як виявилося, 13.03.2012 батьком позивача був складений інший заповіт на користь ОСОБА_5 . Спадкоємицею після смерті ОСОБА_5 є відповідач ОСОБА_2 . 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, стягнути з відповідача судові витрати. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_4 набув право власності на спірне домоволодіння за час шлюбу з ОСОБА_3 , тобто воно є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, ОСОБА_3 на момент смерті належала Ѕ частки спірного домоволодіння на праві спільної сумісної власності, набутої під час шлюбу. ОСОБА_3 заповіту складено не було, єдиним спадкоємцем першої черги на Ѕ частку спірного домоволодіння є її син - ОСОБА_1 . Відмовляючись від отримання свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку у спадщині, ОСОБА_3 відмовилася не від усього спірного домоволодіння, а лише від обов`язкової частки у Ѕ частки спірного домоволодіння після свого чоловіка ОСОБА_4 .
В судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи.
Враховуючи те, що справа перебуває в провадженні апеляційного суду з 2019 року, у справі зібрані докази, достатні для її вирішення, справу вирішено за відсутності учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складений 22.10.2021.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва право особистої власності на домоволодіння від 05.06.1990 року, видане на підставі рішення Виконкому Київської районної Ради депутатів трудящих від 01.06.1990 замість свідоцтва про право власності на домоволодіння від 03.08.1972 ОСОБА_4 на праві особистої власності належало домоволодіння АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.04.1956, відтак майно придбано під час шлюбу. 
Від вказаного шлюбу народились діти: ОСОБА_6 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 30.09.1958 року, видане Мазуровським сіль бюро ЗАГС Кривоозерського району), після укладання шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 22.07.1976 року, видане Київським відділом ЗАГС м. Одеси); ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 19.02.1971 року, видане Київським рай бюро ЗАГС м. Одеси).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
За життя ОСОБА_4 було оформлено два заповіти:
- заповіт від 21.03.2008, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., відповідно до якого ОСОБА_4 усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі усе те, що на день його смерті буде йому належати, та на що він за законом матиме право, а також всі його права та обов`язки, заповів гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- заповіт від 13.03.2012, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., відповідно до якого ОСОБА_4 усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі усе те, що на день його смерті буде йому належати, та на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Постановою державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори Пінігіною Т.М. 12.03.2015 ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , оскільки заповіт складений на ім`я іншого спадкоємця і він не має право на обов`язкову частку у спадщині. 
Вказана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачем ОСОБА_6 не оскаржувалась, однак до Київського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_6 з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , третя особа – Третя одеська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним як розпорядження на випадок смерті, що є одностороннім правочином, та 30.03.2015, провадження у справі №520/4027/15-ц за вказаним позовом відкрито, на час вирішення цього спору справу не вирішено.
Після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори звернулись: донька померлого ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини, дружина померлого ОСОБА_3 з заявою про відмову від отримання свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку в спадщині. Крім того, матеріали спадкової справи містять заяви позивача ОСОБА_6 від 15.07.2017 та ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 (онука померлого ОСОБА_4 ) від 15.07.2017, в яких заявники не заперечують проти видачі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, яке належало ОСОБА_4 і було набуто у шлюбі, на ім`я ОСОБА_3 , як пережившої дружини (спадкова справа №1184/2014).
У цій же спадковій справі 04.07.2017 року ОСОБА_6 звернувся до Третьої одеської державної нотаріальної контори в інтересах ОСОБА_3 із заявою про видачу свідоцтва на право власності 1/2 частки на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , як частку спільної сумісної власності особи, що пережила померлого чоловіка. Проте до заяви не долучені документи на підтвердження повноважень на представництво ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 .
Після її смерті з заявами про прийняття спадщини звернулися: донька померлої ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_3 , син - ОСОБА_10 , чоловік померлої відмовився від спадщини на користь сина.
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 , суд виходив з того, що ОСОБА_3 , усвідомлюючи наслідки, відмовилася від обов`язковою частки у спадщині після смерті чоловіка і за життя не порушувала питання про те, що мала право на Ѕ частину майна як такого, що набуте сумісно під час перебування у шлюбі. 
Проте погодитися з такими висновками суду неможна, виходячи з наступного.
Встановлено, та не оспорюється сторонами, що спадкове майно у вигляді будинку набуте під час перебування у шлюбі, відтак ОСОБА_4 , складаючи заповіт на ім`я ОСОБА_5 , міг заповідати лише ту частину майна, яка належала йому на праві власності, а така складала Ѕ частину будинку.
Відмова ОСОБА_3 від права на отримання обов`язкової частки у спадковому майні, яке складало Ѕ частину, не може бути підтвердженням того, що вона відмовилася від частки у праві власності, оскільки зміст її відмови вбачається з тексту заяви, яка стосується лише обов`язкової частки у майні.
Видача подружжю, що пережив іншого, свідоцтва про право власності на частину майна, придбаного під час шлюбу, строком не обмежена.
З огляду на такі обставини справи у суду були відсутні підстави для висновку про те, що ані за життя спадкодавця ОСОБА_4 , ані після його смерті в 2014 році, ОСОБА_3 будь-яких заяв щодо належності їй 1/2 частини спірного домоволодіння на підставі спільної сумісної власності подружжя не зверталася та факту належності вказаного домоволодіння на праві особистої власності її чоловіку ОСОБА_4 не оскаржувала, а тому втратила таке право.
Відтак висновки суду не відповідають обставинам справи, судом невірно застосовані норми матеріального права.
Разом із тим, задоволення вимог ОСОБА_6 у цій справі унеможливлене тим, що до участі у справі не залучені всі належні відповідачі, зокрема, син ОСОБА_5 - ОСОБА_10 , який своєчасно прийняв спадщину, відтак у разі ухвалення рішення за позовом ОСОБА_6 вирішується про його права. 
Оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права на стадії апеляційного розгляду залучати відповідачів, то у задоволенні позову слід відмовити саме з цих підстав. Викладене не позбавляє ОСОБА_6 права повторного звернення до суду при залученні до участі у справі всіх належних відповідачів.
Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Враховуючи те, що суд вірно відмовив у позові, проте неправильно обґрунтував підстави відмови, то рішення суду підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384  ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 22.10.2021.

Головуючий:                                                                                      

            Судді: