ПОСТАНОВА 
Іменем України

13 жовтня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/1078/20
провадження № 22-ц/4809/1277/21 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Письменний О. А., 
за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І., 
учасники справи:  
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: Управління патрульної поліції в Кіровоградській області,
Головне управління Державної казначейської служби в Кіровоградській 
області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Кулінка Л. Д.) від 26 травня 2021 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
18 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління патрульної поліції в Кіровоградській області та Головне управління Державної казначейської служби в Кіровоградській області про стягнення з державного бюджету на його користь 1380,00 (670,00+710,00) грн матеріальної шкоди і 30000,00 грн моральної шкоди. 
Вимоги позивача мотивовані тим, що 17 липня 2017 інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в місті Кропивницькому молодшим лейтенантом поліції Петренком О. В., було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення АР № 805235 відповідно до якої позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за нібито адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. Постановою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 18 жовтня 2017 року його позов до Інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у місті Кропивницький молодшого лейтенанта поліції Петренка О. В. задоволено, визнано дії інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у місті Кропивницькому молодшого лейтенанта поліції Петренка О. В. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протиправними, скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 805235 від 17 липня 2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн, провадження у справі закрито. Не зважаючи на те, що постанова Ленінського районного суду міста Кіровограда від 18 жовтня 2017 року набрала законної сили 10 листопада 2017 року, відповідач пред`явив до органів державної виконавчої служби на виконання скасовану постанову для стягнення штрафу в подвійному розмірі, під час виконавчого провадження орган Пенсійного фонду стягнув кошти з його пенсії в сумі 670,00 грн. Позивач вважає, що тим самим йому завдано матеріальну. 
Крім того, 24 грудня 2018 року інспектор роти № 1 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Кіровоградській області капрал поліції Фомуляєв А. В. виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення АР № 805235, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за нібито адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. Постановою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 14 березня 2019 року скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №814212 від 24 грудня 2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Незважаючи на рішення суду, відповідач знову подав до органів державної виконавчої служби на виконання скасовану судом постанову для стягнення штрафу в подвійному розмірі. Державна виконавча служба зобов`язала орган Пенсійного фонду стягнути з пенсії позивача 761,00 грн. Позивач вважає, що таким неправомірними діями йому завдано матеріальну шкоду в розмірі 761,00 грн. 
Протиправне притягнення позивача до адміністративної відповідальності неодноразово вводили його в стан сильного психоемоційного стресу. Він є людиною з інвалідністю, йому категорично протипоказані психоемоційні перевантаження, які можуть значно вплинути на стан здоров`я та спричинити незворотні наслідки. То того ж він вимушений був вживати додаткові заходи щодо відновлення своїх порушених прав у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. На підставі цього позивач стверджує, що йому завдано моральну шкоду.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Суд дійшов висновку, що позивач не довів протиправності дій патрульної поліції щодо нього, а саме по собі хвилювання позивача стосовно притягнення до адміністративної відповідальності не являється доказом його немайнових втрат через моральні або фізичні страждання. 
Поряд з цим суд погодився з доводами позивача, що йому завдано майнової шкоди у зв`язку з безпідставним стягненням штрафів на підставі скасованих у судовому порядку постанов поліцейських про притягнення його до адміністративної відповідальності. 
Однак суд встановив, що позивач пред`явив вимоги до Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, який не є юридичною особою та не може бути відповідачем у справі. На думку суду належним відповідачем мав би бути Департамент патрульної поліції, проте позивач неправильно визначив відповідача, що слугувало підставою для відмови в позові в цій частині. У зв`язку з цим суд відмовив в задоволенні позовних вимог.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 травня 2021 року. 
Позивач вважає, що суд, правильно встановив, що позивачу завдано майнову шкоду внаслідок примусового стягнення з нього адміністративних штрафів на виконання скасованих судом постанов посадових осіб Національної поліції, але безпідставно вважав, що у справі позивачем не залучено належного відповідача. 
На його думку, належним відповідачем являється Головне управління Державної казначейської служби в Кіровоградській області, крім того, ним залучено як співвідповідача Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції. За доведеності порушення майнових прав позивача та належності відповідачів суд мав би задовольнити його позов про компенсацію майнової шкоди. При цьому позивач вважає, що для вирішення його позову по суті достатньо було участі у справі як відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області. 
Позивач також не погодився з висновком суду про необґрунтованість його вимоги про відшкодування моральної шкоди. На його думку, суд безпідставно відкинув його доводи про те, що неправомірним неодноразовим притягненням його до адміністративної відповідальності та безпідставним примусовим виконанням скасованих судом постанов про накладення адміністративного стягнення йому завдано душевних страждань. Ба більше, він витратив близько чотирьох років на судові спори задля відновлення своїх прав. Ці зусилля далися йому нелегко з огляду на наявну у нього інвалідність та пов`язані з нею протипоказання до нервового навантаження. 
Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу
Представник Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Шафут В. Б. подав до суду відзив на апеляційну скаргу в якому заперечив доводи позивача. Зокрема, він вказує, що згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 242/4741/16-ц у справах про відшкодування державою школи як відповідач має бути залучений орган державної влади або орган місцевого самоврядування діями якого завдано шкоди, залучення або не залучення до участі у справі Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі. Управління патрульної поліції в Кіровоградській області є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції та не має статусу юридичної особи, а отже, за правилами цивільного судочинства, не може бути відповідачем у цивільній справі. 
Щодо суті спору, то він вважає, що закриття порушених відносно ОСОБА_1 справ про адміністративні правопорушення не є неспростовним доказом завданої йому моральної шкоди, а навіть якщо позивач і зазнав певних страждань, то внаслідок скасування постанов Національної поліції позивач отримав достатню і справедливу сатисфакцію. 
Стосовно висновку суду про заподіяння позивачу майнової шкоди, то він вважає його помилковим, але погоджується погоджується з судом щодо відмови в задоволенні відповідної цієї позовної вимоги у зв`язку з її пред`явленням до неналежного відповідача. 
Головне управління Державної казначейської служби в Кіровоградській області правом надати до суду відзив на апеляційну скаргу позивача не скористалося.
Розгляд справи апеляційним судом у судовому засіданні 
Позивач викликався судовою повісткою у судове засідання, яке призначене на 23 вересня 2021 року о 10.00 год. в приміщенні Кропивницького апеляційного суду за адресою: вул. Верхня Пермська, буд. 2, м. Кропивницький, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (судових повісток) № 2500800204968. Судову повістку позивачу не вручено у зв`язку з його відсутністю за вказаною ним в апеляційній скарзі адресою: АДРЕСА_1 . За таких обставин та відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою позивачу 13 серпня 2021 року (згідно з датою поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність адресата). 
10 вересня 2021 року з використанням системи «Електронний суд» позивач надав до апеляційного суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачі повідомлені про розгляд справи в судовому засіданні о 10.00 год. 23 вересня 2021 року в приміщенні Кропивницького апеляційного суду за адресою: вул.. Верхня Пермська, буд. 2, м. Кропивницький, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судових повісток) № 2500800204917 та № 2500800204763 відповідно, але явку своїх представників у судове засідання не забезпечили. 
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Крім того, згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини: 
17 липня 2017 року інспектор роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у міста Кропивницький молодшим лейтенантом поліції Петренко О. В. виніс постанову серії АР № 805235 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн.
Постановою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 18 жовтня 2017 року, позов ОСОБА_1 до Інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у місті Кропивницький молодшого лейтенанта поліції Петренка Олега Васильовича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволено. Визнано дії інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у місті Кропивницькому молодшого лейтенанта поліції Петренка Олега Васильовича щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протиправними. Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 805235 від 17 липня 2017 року, винесену інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції місті Кропивницький Департаменту патрульної поліції Національної поліції України молодшого лейтенанта поліції Петренка Олега Васильовича про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , провадження у справі закрито. Підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є те, що в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні докази порушення позивачем правил дорожнього руху. Постанова Ленінського районного суду міста Кіровограда від 18 жовтня 2017 року набрала законної сили 10 листопада 2017 року.
З 01 липня 2004 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Кропивницькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Кіровоградської області й отримує пенсію по інвалідності III групи внаслідок трудового каліцтва.
13 жовтня 2017 року до Кропивницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області надійшла постанова Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про стягнення з боржника ОСОБА_1 штрафу 255,00 грн, в разі несплати штрафу протягом 15 днів, з правопорушника стягується подвійний розмір, тобто 510,00 грн. Загальна сума боргу складає 670,00 грн. У листопаді 2017 року утримано 330,38 грн, а залишок переплати складає 339,62 грн, який підлягає утриманню в розмірі 20 % щомісячно від загального розміру пенсії (а.с. 25).
24 грудня 2018 року інспектор роти №; 3 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Фомулєв А. В. виніс постанову серії ЕАВ № 814212 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 Кодексу України відносно ОСОБА_1 з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255, 00 грн.
Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 14 березня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Фомулєва Антона Володимировича задоволено частково. Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 814212 від 24 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_1 , винесену інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Фомулєвим Антоном Володимировичем про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В іншій частині вимог – відмовлено. Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 14 березня 2019 року набрала законної сили 15 квітня 2019 року.
23 травня 2019 до Кропивницького відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області надійшла постанова Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 03 травня 2019 ВП № 58794464 про стягнення з ОСОБА_1 за рахунок його пенсії на користь управління патрульної поліції міста Кропивницький штрафу у розмірі 510,00 грн, виконавчого збору - 51,00 грн, витрат на проведення виконавчих дій - 200,00 грн. Загальна сума боргу складає 761,00 грн. У червні 2019 року проведено утримання з пенсії у сумі 365,29 грн, а в червні 2019 року - 365,29 грн, станом на 21 червня 2019 року залишок боргу за виконавчим листом складав 395,71 грн.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх цивільних прав гарантовано ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України. 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципах змагальності та диспозитивності (п. 4, п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Змагальність цивільного судочинства полягає в тому, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до частин 1 – 3 ст. 13 ЦПК України диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
Правильне визначення складу сторін у справі є запорукою ухвалення законного і справедливого судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач – особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав, свобод чи інтересів або особа на яку законом чи договором покладається обов`язок відповідати за таке порушення. Відповідач залучається до справи    у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Визначення відповідача у справі, а у випадку множинності учасників спірних матеріальних правовідносин, визначити усіх відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.
Принцип змагальності покладає на позивача обов`язок доведення належності та вичерпність визначеного ним кола відповідачів.
Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 61-61цс18 зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.
Отже, у матеріальному змісті належним відповідачем є особа, яка є учасником спірних матеріальних правовідносин й яка порушила права, свободи чи інтереси позивача або особа на яку законом чи договором покладається обов`язок відповідати за таке порушення.
    У процесуальному змісті сторони по справі, зокрема відповідач, має володіти цивільною процесуальною правосуб`єктністю, яка є передумовою виникнення цивільних процесуальних правовідносин та яка обумовлює правовий статус кожного учасника процесу й наділяє конкретними правами й обов`язками. Для кожного суб`єкта цивільного процесуального права вона, на відміну від цивілістичної правосуб`єктності, специфічна.
У цій справі ОСОБА_1 звернувся до суду для захисту своїх майнових та немайнових прав, які, на його думку, порушені неодноразовим неправомірним притягненням поліцейськими його до адміністративної відповідальності. 
Свої вимоги він пред`явив до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаминту патрульної поліції та Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, визначивши їх відповідачами.
Повно встановивши обставини справи, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин. 
Зокрема, ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених законом.
    Водночас відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою.
Згідно з ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 2  Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
А згідно з п. 3, п. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону № 266/94-ВР, у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Отже, обставини цієї справи та наведені судом норми законодавства дають підстави виснувати, що за шкоду завдану поліцейським внаслідок незаконного накладення на особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу відповідальність покладається на державу, а завдана шкода відшкодовується коштом державного бюджету.
Статтею 170 ЦК України встановлено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Таким чином у спірних матеріальних правовідносинах держава уособлюється компетентними органами державної влади.
Теж саме стосується і реалізації державної її цивільної процесуальної дієздатності оскільки відповідно до змісту ч. 3 ст. 58 ЦПК України держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади), або через представника.
Вирішуючи правову проблему належності та кола відповідачів у справах про відшкодування шкоди у випадках, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду у справі № 242/4741/16-ц, постанова від 27 листопада 2019 року, зробила такі висновки:
належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 761/13921/15-ц (провадження № 6-99цс17), оскільки Верховний Суд України не робив висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення цього органу (п. 43 постанови Суду);
держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (п. 43 постанови Суду).
Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що належним і достатнім для розгляду та вирішення справи є пред`явлення позову до Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, яке уособлює державу у спірних правовідносинах, є хибним.
Належним відповідачем являється орган державної влади рішенням, діями чи бездіяльністю посадових або службових осіб якого позивачу завдано шкоди. З огляду на підстави позову таким органом являється відповідний орган Національної поліції, який відповідно до своєї компетенції і юридичного статусу наділений цивільною процесуальною дієздатністю та може бути відповідачем у справі.
Зі змісту статей 4, 13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» вбачається, що як центральні органи виконавчої влади, так і їх територіальні органи є юридичними особами публічного права.
Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку (ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», далі – Закон № 580-VIII).
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 580-VIII систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.
Патрульна поліція функціонує у складі поліції (п. 2 ч. 3 ст. 13 Закону № 580-VIII).
І центральний орган Національної поліції, і його територіальні органи відповідно до Закону утворюються як юридичні особи публічного права.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 780 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено, зокрема, як юридичну особу публічного права Департамент патрульної поліції, який являється міжрегіональним територіальним органом Національної поліції.
Як правильно встановив суд першої інстанції, відповідно до п. 1 Положення про Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції воно є територіальним (відокремленим) підрозділом Департаменту патрульної поліції, який не має статусу юридичної особи та не зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого і правильного висновку, що Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції не може бути відповідачем у справі оскільки не має статусу юридичної особи та не наділений цивільною процесуальною правосуб`єктністю.
Як вбачається з протоколу судового засідання від 04 серпня 2020 року (т. 1 с. 179 – 181, запис 18) та письмових пояснень ОСОБА_1 щодо складу відповідачів (т. 1 с. 175 – 178), суд обговорював питання неналежності Управління патрульної поліції в Кіровоградській області як відповідача у цій справі та роз`яснював позивачу необхідності залучення до справи Департаменту патрульної поліції, але позивач проти цього заперечив, вважаючи, що він правильно визначив коло відповідачів. 
Керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, місцевий суд зобов`язаний був вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому.
За таких обставин суд обґрунтовано і правильно відмовив у задоволенні позовних вимог у зв`язку з незалученням позивачем до участі у справі належного відповідача – Департаменту патрульної поліції. Пред`явлення позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області є вимогою до неналежного відповідача.
Попри правильність такого висновку місцевого суду суд не міг робити висновки про доведеність або недоведеність фактів порушення прав позивача, оскільки це є порушенням принципу змагальності цивільного процесу у зв`язку неналежністю відповідача.
Оскільки суд першої інстанції навів кілька мотивів ухваленого ним рішення (недоведеність позивачем заподіяння йому моральної шкоди, доведеність заподіяння майнової шкоди, але неналежний склад відповідачів), то з огляду на правильність висновку суду про те, що відповідач неправильно визначив відповідача, з мотивувальної частини оскаржуваного рішення належить виключити висновки суду про доведеність або недоведеність позовних вимог так, як ці висновки зроблено з порушенням норм процесуального права та передчасно. 
Про судові витрати
Враховуючи, що відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, виходячи з визначених ст. 141 ЦПК України принципів розподілу судових витрат судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 травня 2021 року змінити виключивши з його мотивувальної частини висновки суду про доведеність фактів заподіяння позивачу майнової шкоди та недоведеність фактів заподіяння моральної шкоди, а в інших частинах рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: Л. М. Дьомич

О. А. Письменний