ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 380/9855/20 пров. № А/857/15037/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Запотічного І.І., Матковської З.М.,
за участю секретаря судового засідання:    Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року, ухвалене суддею                  Клименко О.М. у м. Львові, повний текст якого складений 15 лютого 2021 року, у справі №380/9855/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

                                                      ВСТАНОВИВ:
03 листопада 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області області, у якому просила визнати дії щодо при переведенні з пенсії за віком на пенсію по інвалідності І групи щодо здійснення перерахунку пенсії із застосуванням (ч. 1 ст. 40 Закону) зменшеного коефіцієнту заробітної плати 1,06908 протиправними; зобов`язати пенсійний орган:
- застосовувати при обчисленні пенсії коефіцієнт заробітної плати 1,80106;
- здійснити перерахунок пенсії з 13 вересня 2010 року по даний час і здійснити виплати недоотриманих коштів за попередні роки;
- включити в страховий стаж період з 15 грудня 1996 року по 11 липня 1997 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення ОСОБА_1 коефіцієнта заробітної плати при переведенні її з пенсії за віком на пенсію по інвалідності з 13 вересня 2010 року до 1,06908 та здійснення перерахунку пенсії по інвалідності з 13 вересня 2010 року із урахуванням коефіцієнта 1,06908.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 13 вересня 2010 року із урахуванням коефіцієнта заробітної плати - 1,80106 та здійснити її виплату із урахуванням вже виплачених сум.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що позивач була переведена з одного виду пенсії на інший, а відтак під час проведеного перерахунку враховано стаж роботи та заробіток наявний на момент звернення в системі персоніфікованого обліку та в матеріалах пенсійної справи позивача. Після проведення перерахунку позивачу як особі з інвалідністю І групи з 09.07.2010 розмір пенсії збільшився з 836,82 грн до 1036,84. Пенсійним органом використано для перерахунку пенсії, як особі з інвалідністю, середній заробіток за минулий рік перед зверненням (при первинному призначенні враховувалась середня заробітна плата за минулий рік перед зверненням – 2004 рік та перерахована відповідно до Закону України «Про державний бюджет 2008»), що призвело до збільшення пенсійної виплати, та використано логічне зменшення коефіцієнту заробітної плати за рахунок врахування усіх місяців страхового стажу, як цього вимагає ч.1 ст. 40 Закону №1058 (коефіцієнт змінено з 1,80106 на 1,06908).
Пенсійний орган зазначає, що станом на 12.11.2020 коефіцієнт заробітної плати ОСОБА_1 визначено 1,18766, що розрахований відповідно до ч.1 ст. 40 Закону 1058 за період з 01.01.1986 по 31.12.1990 та за весь період страхового стажу з 01.10.2001 по 07.03.2010, враховуючи час перебування на обліку у Львівському міському центрі зайнятості, а також періоди ведення підприємницької діяльності, застосувавши при цьому можливість оптимізації (виключення) не більше як 10 відсотків тривалості страхового стажу в одинарному розмірі, що становить 43 місяці, тобто 10 відсотків від стажу 36 років 03 місяці 23 дні ( 435 місяців).
Також звертає увагу на недотримання позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача та її представника, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до протоколу № 183756 від 13 жовтня 2005 року ОСОБА_1 з 06 вересня 2005 року перебувала на обліку у пенсійному органі як отримувач пенсії за віком (а.с.12).
Згідно з Розрахунком № 1 (Заробітна плата (довідка) за новою формулою) (а.с.14-15) індивідуальний коефіцієнт заробітної плати ОСОБА_1 розрахований на рівні 1,80106 (після оптимізації); застосовано середній заробіток за минулий рік (за повний 2004 рік), що становив 524,14 грн.
09 липня 2010 року ОСОБА_1 встановлено першу групу інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 468292 від 23 липня 2010 року (а.с.101-102).
З 13 вересня 2010 року ОСОБА_1 за її заявою переведено на пенсію по інвалідності (І група), що підтверджується розпорядженням №180560 від 16 вересня 2010 року (а.с.33).
Згідно з Розрахунком заробітку для обчислення (а.с.38) індивідуальний коефіцієнт заробітної плати ОСОБА_1 після проведеного перерахунку пенсії становить                         1,06908 (після оптимізації); середній заробіток за минулий рік (за повний 2009 рік) складає 1650,43 грн.  
На звернення позивача щодо пенсійного забезпечення від 15 квітня 2019 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області дистом від 17 травня 2019 року № 2259/О-31/0705-06 роз`яснено, що з 13 вересня 2010 року заявника переведено на пенсію по інвалідності, як особу з інвалідністю першої групи. Згідно з частиною 3 статті 45 та частиною 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Отже, під час перерахунку враховано стаж та заробіток, наявні на момент звернення в матеріалах пенсійної справи в системі персоніфікованого обліку, тобто по 07 березня 2010 року.
Також з наявної у матеріалах справи довідки Львівського міського центру зайнятості № 04/1867 від 06 червня 2018 року суд встановив, що ОСОБА_1 перебувала на обліку як безробітна у Шевченківському районному центрі зайнятості:
- 16 червня 1996 року розпочато виплату допомоги з безробіття (наказ від 17 червня 1996 року № 111);
- 15 грудня 1996 року припинено виплату допомоги з безробіття (наказ від 16 грудня 1996 року № 237);
- 11 липня 1997 року розпочато виплату допомоги з безробіття (наказ від 11 липня 1997 року № 127);
- 10 жовтня 1997 року припинено виплату допомоги з безробіття (наказ від 09 жовтня 1997 року № 190);
- 25 грудня 1997 року розпочато виплату допомоги з безробіття (наказ від 23 лютого 1998 року № 36);
- 19 березня 1998 року припинено виплату допомоги з безробіття (наказ від 26 березня 1998 року № 55).
Позивач, вважаючи дії пенсійного органу щодо зменшення коефіцієнту заробітної плати при переведенні з одного виду пенсії на інший та щодо незарахування до страхового стажу періоду з 15 грудня 1996 року по 11 липня 1997 року протиправними, звернулась до суду за захистом свого порушеного права.
Відмовляючи у частині позовних, а саме про зобов`язання застосовувати при обчисленні пенсії коефіцієнт заробітної плати 1,80106, суд першої інстанції виходив з того, що в порядку адміністративного судочинства здійснюється захист уже порушених прав особи (при цьому, між сторонами уже виникли правовідносини, з яких у свою чергу виник публічно-правовий спір), а не захист від можливих порушень прав у майбутньому. На думку суду, вимога позивача про зобов`язання відповідача застосовувати при обчисленні її пенсії коефіцієнт заробітної плати - 1,80106 заявлена на майбутнє, а тому з цих підстав задоволенню не підлягає.
При відмові у задоволенні позовних вимог про зобов`язання пенсійний орган зарахувати до страхового стажу позивача період її перебування на обліку у центрі зайнятості з 15 грудня 1996 року по 11 липня 1997 року суд керувався тим, що протягом згаданого періоду позивач не отримувала допомоги по безробіттю, а тому такий період не підлягає врахуванню.
Разом з тим, суд відзначив, що неправомірне застосування відповідачем під час обчислення позивачу пенсії по інвалідності середньої заробітної плати за повний 2009 рік, тобто рік, який передує року переведенню з одного виду пенсії на інший, призвело до зменшення її коефіцієнта заробітної плати до 1,06908, який при призначенні пенсії за віком, з  урахуванням показника середньої заробітної плати за повний 2004 рік, як рік, що передує року звернення за призначенням пенсії, становив 1,80106.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо зменшення позивачу коефіцієнта заробітної плати при переведенні її з пенсії за віком на пенсію по інвалідності з 13 вересня 2010 року до 1,06908 та, як наслідок, здійснення перерахунку пенсії з урахуванням цього коефіцієнта, а тому виснував, що позовна вимога у цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-IV), відповідно до статті 1 якого пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Виплата пенсії позивачу з вересня 2005 року здійснювалася у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV.
Водночас, відповідач не заперечує права позивача на переведення з одного виду пенсії на інший, однак наполягає на застосуванні при обрахунку пенсії по інвалідності коефіцієнта заробітної плати, що підлягає врахуванню при обрахунку розміру пенсії, використавши його нове обчислення у відповідності до приписів статті  40 Закону № 1058-IV.
Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV закріплено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Частиною другою статті 40 Закону №1058-IV передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Отже, у випадку призначення пенсії на підставі Закону №1058-IV, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Приписи частини третьої статті 45 Закону №1058-IV визначають, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 травня 2019 року у справі №314/272/17(2-а/314/33/2017) та від 31 березня 2020 року у справі №348/1296/17.
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у цій частині, а тому підлягає задоволенню.
У справі, що розглядається, з огляду на доводи скаржника, також підлягає дослідженню питання дотримання позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Частина друга ст.44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду, визначених законом, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.
Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Закону № 1058-ІV  нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Аналіз зазначених положень статті 46 Закону № 1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.
Таким чином, у разі, якщо згідно з національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах до тих пір, поки такі виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон № 1058-ІV гарантують всім громадянам України за певних умов право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.
При первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії. У випадках переведення з одного виду пенсії на інший органи Пенсійного фонду також діють на підставі відповідної заяви пенсіонера.
Відтак належним способом відновлення права позивача є визначення пенсійному органу зобов`язання провести перерахунок пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 13 вересня 2010 року із урахуванням коефіцієнта заробітної плати - 1,80106 та здійснити її виплату із урахуванням вже виплачених сум.
Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 сторонами не оскаржено, а тому відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України апеляційному перегляду в цій частині не підлягає.
Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків суду першої інстанції, є необґрунтованими, безпідставними та вказують на довільне тлумачення норм закону.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Керуючись статтями 242, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року у справі № 380/9855/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	З. М. Матковська  	
Постанова складена в повному обсязі 18.10.2021.