Номер провадження: 22-ц/813/3795/21 
Номер справи місцевого суду: 509/5164/18
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

               головуючого                Сегеди С.М.,
               суддів:                Гірняк Л.А.,
                Комлевої О.С.,
               за участю:
               секретаря                Хухрова С.В.,
               представника апелянта ОСОБА_1 – адвоката Ляшука Є.В., 

       розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в особі її представника адвоката Ляшука Є.В., на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Одесагаз», в особі Чорноморського управління експлуатації газового господарства Публічного акціонерного товариства «Одесагаз», про захист прав споживача, визнання дій неправомірними і зобов`язання вчинити певні дії, 
встановив:
       
       07.11.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» в особі Чорноморського управління експлуатації газового господарства Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» (далі - ПАТ «Одесагаз»), про захист прав споживача, визнання дій неправомірними і зобов`язання вчинити певні дії (а.с.1-11).
В обґрунтування свого позову вказувала, що вона є споживачем природного газу по місцю свого проживання, відповідач є постачальником послуг щодо постачання природного газу, відповідно до договору. Під час споживання послуг з боку відповідача 31 серпня 2018 року здійснені дії, щодо контролю споживання природного газу, які з боку позивача вважаються незаконними, а тому позивач просила: 
- визнати дії ПАТ «Одесагаз» щодо проведення донарахування ОСОБА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 об`єму природного газу за несанкціоноване втручання в роботу ЗАТ за актом-розрахунком № 75 від 26.09.2018 року в сумі 24 722 грн. 29 коп., а також нарахування оплати за проведення експертизи побутового лічильника газу в сумі 3685 грн. 20 коп. незаконними;
- визнати неправомірним та скасувати АКТ про порушення побутовим споживачем № 75 від 31.08.2018 року, складений представником ПАТ «Одесагаз»;
- визнати право ОСОБА_1 на здійснення розрахунків з відповідачем за споживчий природний газ по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з травня 2018 року по серпень 2018 року за фактичним показником лічильника типу Elster ВК G-10, заводський № 31068756, на момент його демонтажу;
- зобов`язати ПАТ «Одесагаз» здійснити перерахунок нарахованої згідно Акту про порушення побутовим споживачем № 75 від 31.08.2018 року абоненту ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , суми за спожитий газ за період з травня 2018 року по серпень 2018 року за фактичним показником лічильника типу Elster ВК G-10, заводський № 31068756, на момент його демонтажу;
- скасувати рішення Чорноморського управління експлуатації газового господарства ПАТ «Одесагаз», прийняте 26 вересня 2018 року № 75 засідання комісії про донарахування об`єму природного газу за несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, оформленого актом-розрахунком № 75 від 26.09.2018 року, про порушення ОСОБА_1 . Кодексу газорозподільних систем, на підставі якого ОСОБА_1 зобов`язана сплатити витрати газу в розмірі 24 722 грн. 29 коп. 

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 вересня 2020 року в задоволенні позову було відмовлено (а.с.106-108). 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Ляшука Є.В., ставить питання про скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 вересня 2020 року та постановлення нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права (а.с.110-122).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав. 

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2019 року загальними зборами ПАТ «Одесагаз» було прийнято рішення про зміну найменування Товариства на Акціонерне товариство «Одесагаз», державна реєстрація цієї зміни відбулась 16.05.2019 року (а.с.47).

Вирішуючи даний спір, суд виходив із того, що позивач ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , номер особистого рахунку як абонента – НОМЕР_1 .
30.09.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Одесагаз» було укладено договір розподілу природного газу № 2498, який затверджений постановою Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. 

В ході перевірки лічильника газу (ЗВТ) позивача за вищевказаною адресою 31 серпня 2018 року було складено Акт про порушення побутовим споживачем Кодексу газорозподільних систем, а саме несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (лічильника газу). У вищевказаному Акті зазначено, що комісія оператора ГРМ з розгляду цього Акту буде проводити засідання 26.09.2018 року (а.с.42).
В той же день, а саме 31 серпня 2018 року представником Чорноморського УЕГГ ПАТ «Одесагаз» з метою направлення лічильника газу (ЗВТ) ОСОБА_1 на експертизу, було демонтовано газовий лічильник (ЗВТ) № 31068756, марки Elster ВК G-10, заводський № 31068756, який виготовлений 2014 року, та за адресою: АДРЕСА_1 встановлено інший контрольний лічильник.
07.09.2018 року комісією ПАТ « Одесагаз» було проведено експертизу ЗВТ та пломби, за наслідками якої складено відповідний Акт № 259 експертизи ЗВТ та пломб, відповідно до якого висновок комісії «лічильник газу типу Elster ВК G-10, заводський № 31068756: несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, порушена цілісність заводського тавра ЗВТ. Лічильник газу типу Elster ВК G-10, заводський № 31068756, визнано не придатним до подальшої експлуатації».

26.09.2018 року відбулось засідання комісії Чорноморського УЕГГ ПАТ «Одесагаз» з розгляду актів про порушення Кодексу газорозподільних систем, в ході якого було розглянуто Акт про порушення Кодексу газорозподільних систем, а саме несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ на об`єкти за адресою: АДРЕСА_1 . 
За результатами засідання комісії було складено Акт-розрахунок не облікованого об`єму та обсягу природного газу і його вартості. № 75 від 26.09.2018 року. Відповідно до цього Аку-розрахунку Чорноморське УЕГГ ПАТ «Одесагаз» прийняло рішення про задоволення Акту про порушення № 75 від 31.08.2018 року та визначено вартість не облікованого обсягу природного газу в сумі 24 722,29 грн. (а.с.18).

Колегія суддів також зазначає, що 06.06.2019 року представник АТ «Одесагаз» надав суду клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на правову позицію, викладену в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18, від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, а також посилаючись на ухвалу Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 310/3074/18 (а.с.36-39).
В свою чергу, 04.09.2019 року представник позивача надав суду письмові заперечення на вказане клопотання про закриття провадження у справі, а також клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/17955/17 (а.с.58-66, 76-79).

Ухвалами Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 вересня 2018 року у задоволенні клопотань про закриття провадження у справі, а також про зупинення провадження у справі було відмовлено (а.с.85, 87). 

В ході розгляду справи, а саме: 05.02.2020 року позивач надала суду заяву про збільшення позовних вимог та ставила перед судом питання про: 
-визнання дій відповідача щодо проведення донарахування за особовим рахунком об`єму газу за несанкціонованим вручанням за актом від 26.09.2018 року в сумі 24 722,29 грн., а також нарахування оплати за проведення експертизи побутового лічильника газу в сумі 3685,20 грн. незаконними;
-визнання неправомірним та скасування Акту про порушення побутовим споживачем № 75 від 31.08.2018 року, складений відповідачем;
-визнання права ОСОБА_1 на здійснення розрахунків з відповідачем за споживчий природний газ по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з травня 2018 року по серпень 2018 року за фактичним показником лічильника на момент його демонтажу;
-зобов`язання відповідача здійснити перерахунок нарахованої суми згідно Акту про порушення побутовим споживачем № 75 від 31.08.2018 року за фактичним показником лічильника на момент його демонтажу;
-скасування рішення Чорноморського Управління газового господарства ПАТ «Одесагаз» від 26 вересня 2018 року у формі № 75 засідання комісії про донарахування об`єму природного газу за несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, оформленого Актом-розрахунком № 75 від 26.09.2018 року, про порушення ОСОБА_1 газорозподільних систем, на підставі якого вона повинна сплатити витрати газу в сумі 24 722,29 грн. (а.с.89-97).

Проте, ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що позивач належним чином не довів своїх позовних вимог, а тому відповідно до ст.ст. 13,263 ЦПК України вони не підлягають задоволенню. 
При цьому суд правильно вказав, що вищевказані позовні вимоги стосуються внутрішньої діяльності відповідача, яка регулюється нормативно-правовими актами.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не мають достатньо доказів для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки посадові особи ПАТ «Одесагаз», нове найменування якого є АТ «Одесагаз» діяли відповідно до вимог чинного законодавства.
При цьому було враховано, що відповідно до висновку експертизи ЗВТ та пломби від 07.09.2018 року, за наслідками якої складено відповідний Акт № 259, було виявлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, порушена цілісність заводського тавра ЗВТ. Лічильник газу типу Elster ВК G-10, заводський № 31068756, визнано не придатним до подальшої експлуатації» (а.с.14-15).
Також слід врахувати, що зняття вказаного лічильника відбулось у присутності чоловіка позивача ОСОБА_1 .
Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не була запрошена для проведення експертизи ЗВТ та\або пломби, то вони є слушними, однак колегія суддів зазначає, що позивач ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про час і місце проведення засідання комісії Оператора ГРМ з розгляду Акту № 75 про порушення побутовим споживачем Кодексу газорозподільних систем (а.с.12, 16).
Більше того, позивач ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_2 були присутні на вищевказаному засіданні 26.09.2018 року (а.с.17).

Стосовно доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не мають доказів того, що саме вона допустила порушення цілісності заводського тавра ЗВТ, лічильника газу типу Elster ВК G-10, заводський № 31068756, то колегія суддів зазначає, що як було вказано вище і не заперечується сторонами позивач ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , номер особистого рахунку як абонента – НОМЕР_1 .
30.09.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Одесагаз» було укладено договір розподілу природного газу № 2498, який затверджений постановою Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. 
Таким чином, відносини між позивачем і відповідачем регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою № 2494 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року та постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2500 від 30.09.2015 року «Про затвердження Типового договору постачання природного газу».
Саме Кодексом газорозподільних систем і передбачена відповідальність за виявлене порушення цілісності заводського тавра ЗВТ, лічильника газу, а саме п. 2 Розділу ХІ вказаного Кодексу.

Що стосується правової позиції Великої Палати Верховного Суду в аналогічних спорах, на що посилалася позивач у позовній заяві від 05.02.2020 року та апеляційній скарзі, то слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.01.2020 року, справа № 919/17955/17 вказала, що мотивуючи своє рішення про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду висловила намір відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/12901/17-ц.
Проте, Велика Палата Верховного Суду вказала, що предметом позову у справі № 522/12901/17-ц є скасування протоколу засідання комісії ПАТ «ЕК Одесаобленерго» від 29 червня 2017 року № 67 щодо розгляду акта про порушення ПКЕЕ від 16 травня 2017 року № 036296 та визнання дій комісії ПАТ «ЕК Одесаобленерго» щодо розгляду зазначеного акта неправомірними.
При розгляді справи № 522/12901/17-ц Велика Палата Верховного Суду з посиланням, зокрема, на приписи статей 11, 15, 16 ЦК України, статті 30 ЦПК України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), статей 1, 2, 4, 21 Госп.ПК України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) виходила з того, що обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування протоколу засідання комісії щодо розгляду акта про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акта неправомірними сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права. Такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але й узагалі не підлягають судовому розгляду.
Так, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/12901/17-ц складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення ПКЕЕ є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема, щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта.
Оскільки у справі № 910/17955/17 предметом позову є скасування рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості, оформлене протоколом з розгляду акта про порушення ПКЕЕ, а у справі № 522/12901/17-ц питання щодо скасування рішення комісії не було предметом розгляду, то підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц (провадження № 14-503цс18), відсутні.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що порядок і умови оскарження рішення комісії, оформленого протоколом, передбачені пунктом 6.42 ПКЕЕ, у якому, зокрема, зазначено, що споживач має право оскаржити рішення комісії в суді. У разі звернення до суду впродовж 10 робочих днів з дня вручення протоколу споживачу останній має право не оплачувати виставлені рахунки до вирішення спірних питань у судовому порядку.
У разі задоволення судом скарги споживача постачальник електричної енергії (електропередавальна організація) скасовує відповідний акт про порушення. Оплачені споживачем за рішенням комісії кошти постачальник електричної енергії (електропередавальна організація) має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення (який не перевищує трьох років), у разі відсутності заборгованості - зараховує ці кошти в рахунок майбутніх розрахункових періодів або за заявою споживача повертає оплачені ним кошти.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважає, що вимога про скасування рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, оскільки таке рішення комісії, оформлене протоколом з розгляду акта про порушення ПКЕЕ, безпосередньо впливає на права та обов`язки відповідного суб`єкта господарювання в контексті його відносин з електропередавальною організацією, встановлює обсяг і вартість недоврахованої електроенергії та створює загрозу припинення електропостачання відповідного споживача.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що в даному випадку позивач обрала законний і належний спосіб захисту свого права, оскільки в своїй заяві про збільшення позовних вимог, вона окрім іншого ставила питання про скасування рішення Чорноморського Управління газового господарства ПАТ «Одесагаз» від 26 вересня 2018 року у формі № 75 засідання комісії про донарахування об`єму природного газу за несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, оформленого Актом-розрахунком № 75 від 26.09.2018 року, про порушення ОСОБА_1 газорозподільних систем, на підставі якого вона повинна сплатити витрати газу в сумі 24 722,29 грн. (а.с.89-97).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 29.10.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда

                Л.А. Гірняк

                О.С. Комлева