09.11.21
22-ц/812/2042/21
Провадження № 22-ц/812/2042/21 Головуючий суду першої інстанції Маржина Т.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року м. Миколаїв Справа 484/3668/21
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Царюк Л.М., 
суддів: Базовкіної Т.М., Темнікової В.І., 
при секретарі судового засідання – Андрієнко Л.Д.,
без участі сторін, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Маржиної Т.В., в приміщенні суду в м. Первомайськ, за позовною заявою ОСОБА_1 до Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору–Територіального сервісного центру № 4842 про зняття арешту з майна, - 

В С Т А Н О В И В:

16 вересня2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області про зняття арешту з майна.
Вимоги позову мотивував тим, що йому на праві власності належить автомобіль марки Volkswagen Transporter, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 виданого 01 грудня 2011 року.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів йому стало відомо про те, що на його транспортний засіб накладено обмеження слідчим Первомайської міжрайонної прокуратури Тупчім В.В. за матеріалами кримінальної справи № 12750007.
Згідно постанови про накладення арешту на майно від 26 липня 2012 року слідчим Первомайської міжрайонної прокуратури Миколаївської області Тупчій В.В. з метою забезпечення цивільного позову в межах кримінальної справи № 12750007 накладено арешт на автомобільVolkswagen Transporter Т4, 1995 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 серпня 2012 року ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку з примиренням з потерпілим та провадження по справі по обвинуваченню ОСОБА_1 закрито.
Однак вказаним рішенням суду не вирішено питання щодо скасування запобіжного заходу арешту майна, а саме автомобіля марки Volkswagen Transporter, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
На даний час запобіжні заходи накладені за постановою про накладення арешту на майно від 26 липня 2012 року слідчим Первомайської міжрайонної прокуратури Миколаївської області Тупчім В.В. в межах кримінальної справи № 12750007 не скасовані, що унеможливлює здійснення наданого позивачу права власності, а саме розпоряджатися власним майном на власний розсуд.
Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просив суд скасувати арешт на майно – автомобіль марки Volkswagen Transporter, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у вищезазначеній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки обмеження у здійсненні права власності позивача відбулись при проведенні досудового розслідування у порядку кримінального судочинства згідно з постановою слідчого, то оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, не може бути надано у порядку цивільного судочинства.
Враховуючи зазначене, питання про накладення та зняття арешту за кримінальним провадженням має вирішуватися саме в рамках кримінального провадження, тому що законність накладення арешту в рамках кримінальної справи (провадження), або наявність чи відсутність підстав для зняття такого арешту, не відноситься до компетенції суду в порядку цивільного судочинства.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що діючим КПК України від 13 квітня 2012 року № 4651-VI не передбачено юридичного права подати клопотання про скасування арешту майна після закриття кримінальної справи, яка розглядалась в порядку передбаченому КПК України в редакції 1960 року.
Пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України від 13 квітня 2012 року № 4651-VI, запобіжні заходи, арешт майна, відстрочення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим кодексом. Таким чином заява про скасування арешту майна підлягає розгляду в порядку передбаченому КПК України в редакції 1960 року.
Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватись слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Керуючись даною нормою ОСОБА_1 було направлене звернення до Первомайської прокуратури та отримано лист відмову від 13 червня 2019 року № (15-34)/966-19.
Вирішення питання про припинення втручання у право власності позивача шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року очевидно не ефективний спосіб захисту порушеного права. Натомість вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.
Арешт накладений на майно позивача порушує його право користування та розпорядження цим майном на власний розсуд.
Постановою від 30 червня 2020 року по справі № 727/2878/19 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що вимоги про звільнення майна з – під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року) можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
Від інших учасників справи на день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судове засідання учасники справи не з`явилися про дату час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутністю. З огляду на положення частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд допустив розгляд справи без учасників справи, неявка яких не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).
Як встановлено матеріалами справи 26 липня 2012 року постановою слідчого Первомайської міжрайонної прокуратури Миколаївської області Тупчія В.В. в рамках розслідування кримінальної справи № 12750007 з метою забезпечення цивільного позову у цій кримінальній справі було накладено арешт на автомобільVolkswagen Transporter Т4, 1995 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності обвинуваченому у цій кримінальній справі ОСОБА_1 .
Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 серпня 2012 року ОСОБА_1  було звільнено від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 172 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим та провадження у справі було закрито, а цивільний позов потерпілого залишено без розгляду. При цьому, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не вирішив питання про зняття арешту з автомобіля Volkswagen Transporter Т4, 1995 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності обвинуваченому ОСОБА_1 .
Отже встановлено, що ОСОБА_1 був учасником кримінальної справи № 12750007, провадження по якій було розпочато та закінчено за правилами КПК України 1960 року. На час звернення позивача до суду провадження у кримінальній справі закрито.
В досудовому порядку ОСОБА_1 звернувся до Первомайської прокуратури про зняття арешту з автомобіля Volkswagen Transporter Т4, 1995 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та отримав відповідь від 13 червня 2019 року № (15-34)/966-19 про відмову в задоволенні його заяви.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення таким вимогам не відповідає.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини 1 та 3 статті 3 ЦПК України).
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина 1 статті 19 ЦПК України).
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року по справі № 727/2878/19 щодо правовідносин, що виникли з приводу звільнення майна під арешту, накладеного під час кримінального провадження, зроблено висновок щодо застосування норм права, а саме «Спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства (пункт 51 цієї Постанови).
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 не може захистити своє право на майно в порядку кримінального судочинства, а отже таке право має бути захищене за правилами цивільного судочинства.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України у випадку порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ухвала суду першої інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції при постановленні ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 вересня 2021 року були порушені норми процесуального права, що призвели до ухвалення помилкового судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права заявника на гарантії захисту у суді своїх інтересів, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, а саме вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Оскільки позовні вимоги по суті не вирішувалися витрати по сплаті судового збору не підлягають розподілу.
Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 вересня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 10 листопада 2021 року.