Ухвала                         
 
17 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 759/12137/18
провадження № 61-7644св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів:  Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,              Тітова М. Ю.,           
 
учасники справи:
позивач - заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 8 в інтересах Київської міської ради,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
третя особа - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування квартири, визнання спадщини відумерлою, скасування рішення про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння,
 
за касаційною скаргою адвоката Молодої Олени Михайлівни як представника ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року  у складі колегії суддів: Ящук Т. І., Немировської О. В., Чобіток А. О.,
                                                            
ВСТАНОВИВ:
 
У  серпні 2018 року заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 8                      в інтересах Київської міської Ради звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири, укладений між                      ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О. В. 24 лютого 2006 року за № 2483;
визнати відумерлою спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,5 кв. м, житловою площею 17 кв. м;
скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно від 05 жовтня 2017 року № 22682337, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ОСОБА_1 на зазначену квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1310495780000;
витребувати спірну квартиру із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.
 
На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що титульним володільцем квартири АДРЕСА_1 є Київська громада в особі Київської міської ради. 
 
На підставі договору міни від 20 травня 1997 року спірна квартира належала на праві власності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємців за заповітом чи за законом після смерті ОСОБА_4 немає, тому ця квартира мала б перейти у власність територіальної громади міста Києва як відумерла спадщина.
 
Однак спірна квартира знаходиться у фактичному володінні ОСОБА_1 , яка придбала квартиру у ОСОБА_5 на підставі договору від 05 жовтня                      2017 року, яка, у свою чергу, придбала її у ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26 липня 2017 року, якій квартиру начебто подарувала ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 начебто уклала договір                                     з ОСОБА_4 , однак у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріусу КМНО Меліхової О. В. немає запису про посвідчення будь-якого договору дарування квартири. Таким чином, позивач просить визнати недійсним договір дарування спірної квартири між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та витребувати цю квартиру із незаконного володіння. 
                                     
Ураховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.
 
Святошинський районний суд м. Києва рішенням від 17 серпня 2020 рокупозов задовольнив частково. Визнав недійсним договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О. В. 24 лютого 2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 2483. Визнав спадщину, що відкрилась 

після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається                       з  житлового  приміщення - квартири    
АДРЕСА_1 , загальною площею 33,5 кв. м, житловою площею 17 кв. м, відумерлою. В решті позову відмовив.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , в установленому законом порядку не посвідчувався, однак став підставою для укладання іншого правочину. ОСОБА_4 не мала спадкоємців, тому майно, яке їй належало за життя, повинно було б стати власністю територіальної громади. Ураховуючи правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, оспорюваний договір дарування квартири підлягає визнанню недійсним.  Позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно та про витребування майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, адже вони заявлені передчасно, оскільки рішення суду про визнання недійсним правочину не набуло законної сили.
Київський апеляційний суд постановою від 01 квітня 2021 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 серпня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору дарування квартири скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Рішення Святошинського районного суду м. Києва                            від 17 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким витребував із володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,5 кв. м, житловою площею 17 кв. м, загальною вартістю 498 527 грн. В задоволенні позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію відмовив. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 серпня 2020 року              в частині задоволення позовних вимог про визнання відумерлою спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається з житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 33,5 кв. м, залишив без змін. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що договір дарування не підлягає визнанню недійсним, оскільки він в силу закону є нікчемним. Висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову                     в частині визнання спірної квартири відумерлою спадщиною після смерті                   ОСОБА_4 є законними і обґрунтованими, адже спадкоємців після смерті ОСОБА_4 немає, а договір дарування цієї квартири є нікчемним в силу закону. Оскільки спірна квартира вибула із власності органу місцевого самоврядування поза його волею - на підставі нікчемного договору дарування, тому наявні підстави для витребування цієї квартири із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права при заявленні вимоги про витребування майна. 
 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 05 травня 2021 року,                   адвокат Молода О. М. як представник ОСОБА_1  просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року та залишити позов без розгляду.
 
Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 та постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 926/03/18, від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 420/1813/19.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення районного суду та постанова Київського апеляційного суду є незаконними, необґрунтованими і такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права.
 
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією               із засад правосуддя (пункт 3 частина друга статті 129 Конституції України). Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.
 
Посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви до розгляду недостатньо. Сама по собі обставина незвернення позивача з позовом, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору,                         не  свідчить  про неналежне  виконання таким  органом своїх функцій  із захисту

інтересів держави. 
 
Прокуратура  повідомила  Київську  міську  раду про порушення її прав 02 серпня
2018 року, а з позовом в інтересах Київської міської ради звернулася 06 серпня                    2018 року, тому прокуратура не є належним позивачем у цій справі, оскільки не виконала вимоги абз. третього частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», що, зокрема, підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.
 
До того ж, втручання держави у право на мирне володіння своїм майном, зокрема позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави, є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). 
 
На цей час немає, ані кримінального провадження щодо підроблення договору дарування квартири від 24 лютого 2006 року № 2483, ані доказів такого підроблення, оскільки на жодному судовому засіданні не було надано копій та/або оригіналу реєстру, на який посилається позивач.
 
Отже, в розумінні практики ЄСПЛ, статті 1 Першого протоколу, статей 330, 388 ЦК України ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, а тому незаконне втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави,                       є порушенням прав і свобод особи та громадянина, є безпідставним та незаконним.
 
Крім цього, апеляційний суд приєднав до матеріалів справи відзив, поданий                        з порушенням строків, передбачених частиною першою статті 360 ЦПК України, та докази, які не були надані до суду першої інстанції та не розглядались ним, що є порушенням частини третьої статті 367 ЦПК України.
 
23 червня 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_3 на касаційну скаргу, мотивований тим, що вона не має змоги придбати собі інше помешкання, усі свої заощадження та кошти вона витратила на купівлю спірної квартири, яку оформила на племінницю і в якій зараз проживає та сплачує всі комунальні платежі. Квартира є її єдиним житлом, тому просить не виганяти її на вулицю, не забирати єдине помешкання, а захистити її та її племінницю від свавілля та бездіяльності поліції і прокуратури.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
10 червня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення провадження у справі.
 
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження                   у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах                      (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. 
 
Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку. 
 
16 грудня 2020 року Верховний Суд постановив ухвалу у справі                                          № 461/12525/15-ц, якою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Ухвала Верховного Суду мотивована необхідністю відступлення від висновку Верховного Суду України про те, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (постанови від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15, від 21 грудня 2016 року у справі  № 6-2233цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2776цс16),  з огляду на положення статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц та                        від 18 березня 2020 року у справі 199/7375/16-ц, які зводяться до того, що конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар, а задоволення віндикаційного позову і витребування спірної нерухомості у добросовісного набувача призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
 
Ухвалою  від  02  березня  2021  року  Велика  Палата  Верховного  Суду прийняла
вказану справу до розгляду.
 
Судові  рішення   у   справі,  я ка   переглядається,  та  судові    рішення  у   справі, 

яка  передана  на  розгляд  Великої  Палати  Верховного Суду, ухвалені у подібних
правовідносинах.
 
Відповідно до частини другої статті 415 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження                     у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі (№ 759/12137/18) до закінчення перегляду                                    в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи                                      № 461/12525/15-ц. 
 
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 759/12137/18 за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування квартири, визнання спадщини відумерлою, скасування рішення про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою адвоката Молодої Олени Михайлівни як представника ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 461/12525/15-ц. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
Судді                                                                                                 А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
                                                                                                            В. М. Коротун
                                                                                                            М. Ю. Тітов