Дата документу 03.11.2021 Справа № 336/6092/18

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 336/6092/18	Головуючий у 1-й інстанції Дацюк О.І. Повний текст рішення складено 11.01.2021 року.	
Пр. № 22-ц/807/1139/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
за участі секретаря                                Путій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне Товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання електронних торгів недійсними

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання електронних торгів недійсними, в якому просила визнати недійсними електронні торги з реалізації нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , результати яких оформлені протоколом проведення електронних торгів № 353274 від 20.08.2018 року; визнати недійсним акт від 11.09.2018 року про проведені електронні торги у виконавчому провадження № 5657301, затверджений начальником Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Головного ТУЮ у Запорізькій області.
В обґрунтування позову позивач зазначала, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . У 2018 році вона дізналась про існування рішення третейського суду, яким на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором. В межах виконання рішення третейського суду державним виконавцем здійснено оцінку належної їй квартири, за результатами якої вартість квартири визначена у 397393,00 грн. Вказувала, що 20.08.2018 року відбулися електронні торги, за результатами яких її квартира була придбана ОСОБА_2 за 337784,05 грн. В подальшому постановою Апеляційного суду Запорізької області від 30.08.2018 року дії державного виконавця з використання звіту про визначення ринкової вартості квартири визнані незаконними. Зазначала, що квартира була реалізована за заниженою вартістю.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2020 року (т.с. 2 а.с. 101-106) позов позивача у цій справі залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1  у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 110-113) просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 117).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 2 а.с. 123), дану справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 124) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів Запорізького апеляційного суду. 
Третя особа АТ «Альфа-Банк» (т.с. 2 а.с. 146-147), яке є правонаступником відповідача АТ «Укрсоцбанк» у цій справі, та відповідач ДП «СЕТАМ» (т.с. 2 а.с. 160-167) подали апеляційному суду відзиви на вищезазначену апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 у цій справі. 
Інші учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом взагалі.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 19 травня 2021 року (т.с. 3 а.с. 183-184), не відбувся через неявку відповідача ОСОБА_3 та представника тертої особи АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником відповідача АТ «Укрсоцбанк» у цій справі, щодо яких в апеляційного суду не було відомостей про вручення їм судових повсток на дане судове засідання, та був відкладений з урахуванням навантаженості судді-відповідача та колегії суддів апеляційного суду, а також відпустки судді-доповідача (т.с. 2 а.с. 192, 202).
У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ЦПК України про дату, час і місце розгляду цієї справи (т. с. 2 а.с. 185-187, 193-201), у томі числі позивач ОСОБА_1 через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи, крім представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Яма Д.М. (т.с. 1 а.с. 166-167), не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали. 
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, і на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України ухвалив: у задоволенні усного клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Яма Д.М. про відкладення розгляду цієї справи для надання часу для позасудового врегулювання спору між ОСОБА_1 та відповідачем (державною виконавчою службою) у цій справі відмовити, розглядати справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Яма Д.М. (т.с. 2 а.с. 166-167).
В силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України … рішення судді… в інших справах …не може бути підставою для відводу. Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні. 
Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Яма Д.М. (т.с. 1 а.с. 166-167), який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що дійсно ОСОБА_1 оскаржувала окремо від цієї справи третейську угоду і у вересні 2021 року Верховний Cуд задовольнив касаційну скаргу АТ «Альфа-Банк» та скасував судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій в іншій справі, якими раніше була визнана недійсною третейська угода, на підставі якої було ухвалене рішення третейським судом та на виконання якого державним виконавцем було здійснено реалізацію квартири на електронних торгах, які ОСОБА_1 у цій справі визнає недійсними, і відмовив ОСОБА_1 у задоволенні її позову, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, залишаючи позов позивача ОСОБА_1 без задоволення, керувався ст.ст. 89, 141, 229, 263, 264, 354 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі, відсутності правових підстав для задоволення позову позивача у цій справі. 
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що за договором купівлі-продажу квартири від 20.05.2015 року ОСОБА_1 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 (т.с. 1 а.с. 8-9).
Рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 05.05.2015 року (т.с. 1 а.с. 26-27) задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 495106,29 гривень, третейський збір в сумі 5351,06 грн.
За вказаним рішенням Дніпровським районним судом м. Києва 12.08.2015 року видано виконавчий лист.
26.06.2018 року державним виконавцем отримано звіт про оцінку майна, за яким вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 визначена у 397393 грн., про що учасники виконавчого провадження були сповіщені відповідним повідомленням від 27.06.2018 року (т.с. 1 а.с. 11-13).
27.06.2018 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ОСОБА_1 сповіщена про результати оцінки арештованого майна, а саме двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
За заявою ОСОБА_1 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 проведено оцінку квартири та відповідно до звіту від 17.07.2018 року вартість квартири АДРЕСА_1 складає 542474 грн. (т.с. 1 а.с. 23-24).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2018 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя щодо використання під час виконавчого провадження звіту щодо ринкової вартості нерухомого майна залишено без задоволення (т.с. 1 а.с. 78-81).
30.07.2018 року торги не відбулись у зв?язку з відсутністю допущених учасників торгів (т.с. 1 а.с. 83-84).
20.08.2018 року проведені електронні торги з продажу вищевказаної квартири, за результатами яких переможцем став ОСОБА_2 , який придбав квартиру за 337784,05 грн. (т.с. 1 а.с. 73-74). 
За результатами проведених торгів державним виконавцем видано акт про проведені електронні торги від 11.09.2018 року (т.с. 1 а.с. 21-22).
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 30.08.2018 року (головуючий суддя (суддя-доповідач) Кочеткова І.В., судді-члени колегії Маловічко С.В., Гончар М.С.) у справі ЄУН 336/3706/18 за скаргою ОСОБА_1 визнано незаконними дії Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя в частині використання під час здійснення виконавчого провадження звіту про оцінку майна квартири, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 22.06.2018 року (т.с. 1 а.с. 14-17).
05.09.2018 року ОСОБА_1 звернулась до державного виконавця із заявою про зупинення виконавчих дій з проведення торгів (т.с. 1 а.с. 68).
Інші надані учасниками провадження докази судом першої інстанції досліджені, але оцінка їм не надавалась, оскільки вони, на думку суду першої інстанції, не мали істотного значення для вирішення спору.
При вирішенні спору суд першої інстанції у цій справі правильно виходив з такого.
Частинами 1, 2 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного в ч.8 ст. 56 цього закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції.
Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Мін`юсту від 29.09.2016 №2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою палатою ВС у постановах від 21.11.2018 у справі №465/650/16-ц та від 23.01.2019 у справі №522/10127/14-ц, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством, щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.
Згідно із ч.1 ст.650 ЦК особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.
За договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК).
У ч. 4 ст. 656 ЦК встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей та цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їх суті.
Наведене узгоджується з нормами ч.4 ст. 656 ЦК, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їх суті.
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (стст.203, 215 ЦК) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.
Згідно з п. 4 розд. X Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем.
В акті про проведені електронні торги зазначається така інформація: ким, коли і де проводилися електронні торги; стисла характеристика реалізованого майна; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує її особу, місце проживання (якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, зазначаються її найменування, місцезнаходження та код за ЄДРПОУ); сума, унесена переможцем електронних торгів за придбане майно; прізвище, ім`я та по батькові фізособи (найменування юридичної особи) - боржника, її місце проживання (місцезнаходження); дані про правовстановчі документи, що підтверджують право власності боржника на майно (п.5 розд.X).
Водночас, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що на момент проведення електронних торгів державним виконавцем або ДП «Сетам» порушено порядок проведення електронних торгів.
Визнання згодом дій державного виконавця щодо використання звіту про оцінку майна незаконними (а.с. 14-17) не може слугувати підставою для визнання недійсними електронних торгів, адже рішення суду, в ході виконання якого проведено реалізацію майна позивача, є чинним та підлягає виконанню, а заборгованість за кредитним договором має бути стягнута.
При цьому, судом першої інстанції було правильно також встановлено, що покупець майна відповідач ОСОБА_2 виконав усі вимоги чинного законодавства, придбавши квартиру через систему електронних торгів, надійність якої гарантована державою, тож він є добросовісним набувачем, а підстави для визнання недійсною угоди про придбання майна, які б були передбачені чинним законодавством, відсутні.
При цьому суд першої інстанції також правильно враховував і те, що реалізація квартири відбувалась за допомогою системи електронних торгів, що у свою чергу передбачає участь невизначеної кількості покупців, а реалізація майна відбувається за найвищою запропонованою ціною. В цьому ж випадку немає доказів того, що електронні торги відбувались з порушенням порядку їх проведення, що до участі в таких торгах в порушення положень чинного законодавства не були допущені учасники, які б у свою чергу могли б запропонувати вищу ціну ніж та, за яку ця квартира була фактично продана. Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що квартира могла бути продана за ціну вищу, ніж та, за яку її фактично було реалізовано на електронних торгах, а отже не надано доказів того, що внаслідок продажу квартири на електронних торгах її права були порушені, що є передумовою їх захисту в судовому порядку.
Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено порушення її прав, які б могли бути захищені у спосіб, про який просить позивач, а у разі доведення наявності порушення права на реалізацію майна боржника за ринковою ціною, права ОСОБА_1 можуть бути захищені шляхом стягнення відповідної суми коштів, яка складає різницю між дійсною вартістю майна та вартістю, за яку таке майно було продане на електронних торгах, а не шляхом визнання електронних торгів недійсними.
Доводи апеляційної скарги позивача  ОСОБА_1  дублюють доводи її позовної заяви у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. 
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача ОСОБА_1 , яку вона та її представник вважають єдино правильною та єдино можливою.
Верховний Суд постановою від 29 вересня 2021 року, яка є остаточною в іншій справі ЄУН 331/38/19, відмовив ОСОБА_1 в її позові до АТ «Альфа-Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсною третейської угоди, на підставі якої було ухвалено рішення третейського суду, на підставі якого було проведено вищезазначені електронні торги, які позивач у цій справі просила визнати недійсними (витяг із ЄДРСР т.с. 2 а.с. 205-208, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5, 81 ч.7 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій с праві в межах доводів апеляційної скарги позивача). 
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Позивач ОСОБА_1 та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Встановлено, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні у цій справі хоча й послався на ст. 141 ЦПК України, проте, цим рішенням останній не вирішував питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Крім того, встановлено, що позивачем ОСОБА_1 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги було сплачено судовий збір (т.с. 2 а.с. 109). 
Однак, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 08.11.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.