ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 810/5443/15
касаційне провадження № К/9901/24951/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової  Р.Ф., 

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2015 (суддя - Лапій С.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2016 (головуючий суддя - Оксененко О.М., судді -  Губська Л.В., Федотов І.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новітні електротехнічні технології»  (далі у тексті - Товариство, ТОВ «Новітні електротехнічні технології») до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі у тексті - Інспекція) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Новітні електротехнічні технології» звернулось до адміністративного суду із  позовом до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі у тексті - Києво-Святошинська ОДПІ) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.11.2015 №  0003472200, №  0003492200, №  0003492200.

Обґрунтовуючи позов позивач зазначає, що відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої податковим органом складено акт перевірки від 09.10.2015 № 337/10-13-22-02-20/38379376, на підставі якого Інспекцією неправомірно прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 04.11.2015 № 0003472200, № 0003492200, № 0003492200, однак, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, оскільки прийняті на підставі хибних висновків, до яких прийшов відповідач у ході проведення перевірки, а вказані у акті порушення, що стали підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень відсутні. Відтак, позивач висновки податкового органу вважає необґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення протиправними і просив їх скасувати. 

У письмових запереченнях на позовну заяву відповідач вказує на те, що у ході проведеної перевірки було встановлено з боку позивача порушення, які знайшли відображення в акті перевірки та підтверджено їх фактичними обставинами, зважаючи на що, оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені правомірно і підстави для їх скасування відсутні. Просив у задоволенні позову відмовити.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2016 позовні вимоги задоволено: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 04.11.2015 №  0003472200, №  0003492200, №  0003492200.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права внаслідок чого судами надано невірну юридичну оцінку обставинам, що мають значення для справи, а це спричинило помилковість висновків судів, зважаючи на що просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову позивача відмовити у повному обсязі. Доводи касаційної скарги дублюють висновки акту перевірки, які стали підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Позивач у запереченнях на касаційну скаргу зазначив, що твердження відповідача викладені у касаційній скарзі спростовані ним у ході судового розгляду справи, на підтвердження чого долучені видаткові накладні та накладні на повернення товарів, копії довіреностей про передачу матеріальних цінностей та товарно-транспортні накладні, переміщення товарів здійснювалось автомобілем, що знаходиться на балансі позивача (що підтверджено останнім під час судового розгляду) та має у штаті відповідних працівників, розрахунки за договорами проводились виключно у безготівковій формі та здійснені у повному обсязі, що підтверджено відповідними платіжними дорученнями,  надані документи вважаються первинними для цілей ведення податкового обліку, оскільки судами встановлено, що дані відображені у них є достовірними та відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 18.01.2017 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою.

За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від    03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Ханова Р.Ф.

Верховний Суд ухвалою від 08.11.2021 визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи та призначив попередній розгляд справи на 09.11.2021.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами під час судового розгляду справи встановлено, що Інспекцією проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Новітні електротехнічні технології» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 18.09.2012 по 31.12.2014.

За результатами вказаної перевірки Інспекцією складено акт від 09.10.2015  № 337/10-13-22-02-20/38379376, згідно з висновками якого встановлено порушення позивачем вимог: ст. 14; п. 135.1, п. 135.2 ст. 135; п. 137.1 ст. 137; п. 138.2 ст. 138; п.п. 192.1                                       ст. 192 Податкового кодексу України (далі у тексті - ПК України у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), у результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 743  046, 00 грн, (у т.ч. по періодам: за 2013 рік на суму 455 018,  00 грн та за 2014 рік на суму 288  028,  00  грн), та суму податку на додану вартість у розмірі 257 841,  00 грн, (у т.ч. по періодам: за червень 2014 року на суму 95  211,  00 грн, за серпень 2014 року на суму 162 630,  00 грн), а також до завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 371 532,  00 грн (у т.ч. по періодам: за лютий 2014 року на суму 356 897,  00 грн, за серпень 2014 року на суму 14 635,00 грн), що разом складає суму у розмірі - 1 372 419, 00 грн.

За наслідками висновків акту перевірки податкового органу прийнято податкові повідомлення - рішення від 04.11.2015 № 0003472200, № 0003492200 та №  0003492200 про сплату грошового зобов`язання за основними платежами на суму 1  372  419,  00  грн та за штрафними санкціями на суму 343 105,  00 грн, що разом складає 1 715 524,00 грн.

Не погодившись із такими рішеннями податкового органу позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.

Позивач вважає висновки актів перевірки не обґрунтованими та такими що не відповідають фактичним обставинам справи, а податкові повідомлення-рішення, сформовані на підставі висновків актів перевірки, протиправними.

Відповідно до частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням наведених процесуальних приписів та вимог касаційної скарги Інспекції касаційному перегляду підлягає питання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права під час встановлення неправомірності прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 04.11.2015 №  0003472200, №  0003492200, №  0003492200.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені у статті 44 Податкового кодексу України. 

Згідно з абзацами першим, другим пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. 

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Визначення поняття господарської операції також наведене у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно положень якої господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 

Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. 

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до абзацу 1 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Тобто, у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції), витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та податковий кредит можуть вважатися не підтвердженими.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, а податку на додану вартість - до складу податкового кредиту.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з податку на додану вартість.

При цьому, наведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що податкове законодавство ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Тобто, контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам за умови доведення факту, що відомості, які містяться в таких документах, є недостовірними.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, та податкового кредиту можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Також, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).
Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

Висновок суду про реальність господарських операцій для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об`єктивним обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі доказів.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів.

Згідно зі статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017) суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано суду документи, якими підтверджено реальність здійснення господарських операцій.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ «Новітні електротехнічні технології» (Постачальник) та ТОВ «Електро Імпорт» (Покупець) укладено договір поставки від 03.01.2013 № 15/13/1ЕІ, предметом якого була поставка електротехнічного обладнання та інших електротехнічних товарів, розрахунки за який здійснювався із відстрочкою оплати за придбаний товар терміном 90 календарних днів.

На виконання умов вказаного договору 26.09.2013, 30.10.2013, 31.05.2014, 30.06.2014 та 31.07.2014 Постачальником було поставлено електротехнічне обладнання та інші замовлені електротехнічні товари Покупцю на загальну суму - 1 063 419,  59 грн.

З матеріалів справи вбачається, що підтверджуючи реальність виконання вказаного договору позивачем були надані наступні первинні та розрахункові документи: видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, довіреності про передачу матеріальних цінностей. Всі перераховані документи підписані та скріплені печатками сторін та мають всі реквізити, а тому в силу приписів чинного законодавства України мають силу первинних документів.

На момент поставки розрахунки згідно з зазначеного договору не проводились, зважаючи на умови договору.

Судами встановлено, що у подальшому, контрагент Покупця відмовився щодо подальшого придбання електротехнічного обладнання й інших електротехнічних товарів, та на підставі накладних про повернення товару повернув раніше придбаний, але не оплачений, товар Постачальникові загальною сумою 1  063 419,  59 грн, що підтверджується належно оформленими накладними про повернення товару постачальнику, листами щодо повернення придбаних товарів, листами щодо відмови у придбанні товарів контрагентами Покупця.

Зважаючи на ці обставинами, Постачальник підготовив розрахунки про коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних на загальну суму 1  063  419,  59 грн та подав їх до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

Крім того, суди встановили, що між ТОВ «Новітні електротехнічні технології» (Постачальник) та ТОВ «Електротехнічна компанія Е-НЕКСТ-УКРАЇНА» (Покупець)   укладено договір поставки від 18.10.2012 № 1/12, предметом якого була поставка електротехнічного обладнання та інших електротехнічних товарів, розрахунки за який здійснювався із відстрочкою оплати за придбаний товар терміном 14 календарних днів.

На виконання умов цього договору 26.09.2013, 30.10.2013, 31.05.2014, 30.06.2014 та 31.07.2014 Постачальником було поставлено електротехнічне обладнання та інші електротехнічні товари Покупцю на загальну суму - 3 044 027,  93 грн.

Матеріали справи містять документи надані позивачем на підтвердження реальності здійснення господарської операції за цим договором, а саме: видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, довіреності про передачу матеріальних цінностей.

На момент поставки розрахунки згідно з зазначеного договору не проводились, зважаючи на умови договору.

Проте, у зв`язку із відмовою контрагентів Покупця щодо подальшого придбання електротехнічного обладнання та інших електротехнічних товарів, Покупцем на підставі накладних про повернення товару було повернуто раніше придбаний, але не оплачений, товар Постачальнику на загальну суму - 3  044  027,  93  грн, що підтверджується накладними про повернення товару постачальнику, листами щодо повернення придбаних товарів, листами щодо відмови у придбанні товарів контрагентами Покупця.

На підставі вказаного, Постачальник підготував розрахунки про коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних на загальну суму -   3  044  027,  93 грн та подав їх відповідачу.

Всі перераховані документи підписані та скріплені печатками сторін та мають всі реквізити, а тому в силу приписів чинного законодавства України мають силу первинних документів.

Як вбачається із матеріалів справи, судами встановлено та не заперечувалось відповідачем, що договори, укладені між позивачем та його контрагентами в судовому порядку не оспорювалися, недійсними (фіктивними) не визнавалися, їх зміст не суперечить вимогам чинного законодавства.

У ході судового розгляду справи належні докази нереальності укладених позивачем із контрагентами правочинів відповідачем надані не були, доказів, які б свідчили про те, що документи, виписані на виконання договорів, були сфальсифікованими, як і не надано відомостей про звернення до правоохоронних органів у зв`язку з виявленими порушеннями складання завідомо неправдивих документів звітності, також встановлено відсутність судових рішень, згідно з якими позивач або контрагенти позивача визнані фіктивними, а їх установчі документи - недійсними, на час дії договорів ТОВ «Новітні електротехнічні технології» не були виключені із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були зареєстровані як платники податку на додану вартість в установленому порядку, мали належну правосуб`єктність щодо права виписувати та надавати податкові накладні, зважаючи на що, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що доводи відповідача про нереальність правочинів позивача із зазначеними контрагентами є хибними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій з приводу безпідставності посилань відповідача щодо того, що видаткові накладні на повернення не мають обов`язкових реквізитів, а саме: не зазначено прізвищ, ініціалів, посад осіб, що оформлювали накладні на повернення, місце складання накладних на повернення, довіреностей, на підставі яких особи отримували товар, оскільки, як вірно встановлено судами, всі надані позивачем накладні на повернення товару мають зазначені реквізити із зазначенням ПІБ посадових осіб, а місце складання даних накладних зазначено у графі «Покупець».

Не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи і посилання відповідача на те, що у договорах поставки не передбачено умов повернення товару постачальнику, оскільки суди дослідивши надані копії договорів поставки від 03.01.2013 № 15/13/1ЕІ та від 18.10.2012 № 1/12 встановили, що підпунктами 4.4 кожного передбачено, що у разі, якщо за домовленістю сторін, розрахунки за Товар проводяться шляхом відстрочення такої оплати терміном, що передбачений п.п. 4.3 цього Договору, а ціна Товару вітчизняного чи/або іноземного виробництва збільшилась на 20 відсотків від його первинної вартості із-за зміни курсів вільно конвертованих валют, Постачальник у термін дії відстрочення такої оплати, має право зробити перерахунок, а Покупець зобов`язаний оплатити таку різницю за поставлений Товар у межах дії відстрочення чи/або повернути його Постачальнику.

Спростовано судами і доводи податкового органу з приводу того, що згідно з видаткових накладних, за якими відбувалось повернення товару покупцем, відповідачем встановлено невідповідність номенклатури реалізованого попередньо та прийнятого у зв`язку із поверненням товару, однак, матеріали справи свідчать про те, що номенклатура товарів видаткових накладних та накладних на повернення товару співпадає, що не спростовано представником відповідача у судовому засіданні.

Не знайшли свого підтвердження і висновки акту перевірки стосовно того, що до перевірки не надано первинних документів та пояснень з приводу того, яким чином та за чий рахунок здійснювалось переміщення (перевезення) товару, що повертався від покупців, та яким чином здійснювались вантажно-розвантажувальні операції, а також зазначено, що згідно штатного розпису наданого до перевірки, встановлено, що вантажники у позивача не передбачені у штатному розписі, колегія суддів зазначає наступне, оскільки судами встановлено, що за договорами поставки від 03.01.2013 №  15/13/1ЕІ та від 18.10.2012 № 1/12 переміщення (перевезення) товару, що повертався від покупців, здійснювався автомобілем, що знаходиться на балансі позивача на підтвердження чого були долучені наступні документи: обігово - сальдова відомість по рахунку №105 за 2014  рік, копії договорів купівлі-продажу транспортних засобів від 05.07.2013 №1499, №1501, копії заяв та наказів на прийняття на роботу водія, дані обставини не заперечувались відповідачем.

Також, суди встановили, що відповідно до штатних розписів, наявних в матеріалах справи, у позивача працюють наймані працівники на посаді «Комірник», що згідно з своїми службовими обов`язками та посадовими інструкціями виконували вантажно-розвантажувальні роботи. Крім того, на підтвердження наведеного, позивачем до суду надано копії наказів (розпоряджень) про прийняття на роботу осіб на посаду «Комірник». 

Крім того, між ТОВ «Новітні електротехнічні технології» (Замовник) та  ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) було укладено договір про надання інжинірингових послуг від 01.10.2013 № 3.

Відповідно до умов вказаного договору, Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання щодо надання інжинірингових послуг по технічному контролю (Послуги), а також те, що Замовник у свою чергу бере на себе зобов`язання прийняти належно виконані послуги та сплатити за них визначену у протоколі погодження договірної ціни за надані послуги згідно вищезазначеного Договору, що є його невід`ємною частиною.

Згідно з Додатком № 1 (Технічне завдання) до договору про надання інженерних послуг по технічному контролю Виконавець зобов`язувався забезпечувати вхідний та вихідний контроль, а також виконувати загальні роботи у наступному порядку: перевірити необхідну комплектацію; оцінити відповідну якість упаковки обладнання, її відповідність   вимогам Замовника та діючих стандартів; надати результати перевірок та випробувань груп товару згідно вимог стандартів та окремих вимог Замовника; провести випробовування та аналіз продукції згідно вимогам Замовника по окремим групам товару.

До договору про надання інжинірингових послуг по технічному контролю № 3 від 01.10.2013 суб`єкти господарської діяльності підписали Протокол погодження договірної ціни щодо надання зазначених послуг, що становить суму 273 750,  00 грн, без ПДВ.

Матеріали справи містять документи надані позивачем на підтвердження реальності здійснення господарської операції за цим договором, а саме: звіт із додатками (спектральний аналіз) до нього, акти про прийняття-передачу наданих послуг, платіжні доручення.

Також, 03.09.2013 між ТОВ «Новітні електротехнічні технології» (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) укладено договір про надання послуг по інформуванню та обробці даних № 2.

Згідно з умовами вказаного договору Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання щодо надання послуг по інформуванню та обробці даних (Послуги), згідно Додатку від 03.09.2013 № 1 та Додаткової угоди від 23.09.2013 № 1, що є невід`ємними частинами Договору, а також те, що Замовник в свою чергу бере на себе зобов`язання прийняти належно виконані послуги та сплатити за них визначену у протоколі погодження договірну ціну за надані послуги, згідно договору про надання послуг по інформуванню та обробці даних   від 03.09.2013 № 2, що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до Додатку від 03.09.2013 № 1 та Додаткової угоди від 23.09.2013 № 1 до договору про надання послуг по інформуванню та обробці даних, Виконавець зобов`язувався проводити обробку даних щодо пошуку фахівців, проводити моніторинг соціальних мереж щодо питань пов`язаних з корпоративними продуктами та вести аналіз відвідування корпоративного ресурсу Замовника.

До договору про надання послуг по інформуванню та обробці даних від 03.09.2013             № 2 між суб`єктами господарської діяльності було підписано Протокол погодження договірної ціни щодо надання вищезазначених послуг, що становить 336 600,  00 грн, без ПДВ.

На підтвердження реальності здійснення господарської операції за цим договором позивач надав наступні документи: видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, довіреності про передачу матеріальних цінностей, акти здачі-прийняття робіт, платіжні доручення.

Як встановлено судами, у подальшому за результатами спільної співпраці з Виконавцем позивач прийняв на роботу наступних спеціалістів: менеджер із зовнішньоекономічної діяльності, аналітик консолідованої інформації, менеджер збуту (2 працівника), оператор з введення даних ЕОМ, фахівець аналітик з дослідження товарного ринку та менеджер відділу логістики, що підтверджено копіями листів Виконавця щодо проведення позивачем співбесід, наказами про прийняття на роботу, заявами про прийняття на роботу, штатними розписами, наказами про внесення змін в штатні розписи, що підтверджує безпосередній зв`язок між правочином, вчиненим позивачем з ФОП ОСОБА_2 та власною господарською діяльністю позивача.

Всі перераховані документи підписані та скріплені печатками сторін та мають всі реквізити, а тому в силу приписів чинного законодавства України мають силу первинних документів.

Колегія суддів також зазначає, що в апеляційній скарзі жодних зауважень до вказаних договорів між позивачем з ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 податковим органом наведено не було.

Крім того, відповідачем не заперечується, що у ТОВ «Новітні електротехнічні технології» наявні всі необхідні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для віднесення до податкового кредиту та валових витрат сум, сплачених позивачем контрагентам, а аналіз наданих позивачем податкових накладних, інших первинних документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження формування податкового кредиту та валових витрат по операціях з ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , які були предметом перевірки.

З огляду на встановлені судами фактичні обставини справи та докази, надані сторонами на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, положення Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» колегія суддів приходить до висновку, що надані позивачем документи підтверджують фактичне здійснення господарських операцій з контрагентами, а належним чином видані та оформлені податкові накладні були підставою для формування податкового обліку.

З висновками відповідача суди правомірно не погодились, обґрунтовуючи своє рішення тим, що під час дослідження факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 

При цьому, судом касаційної інстанції враховано, що доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у запереченнях на адміністративний позов, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди першої та апеляційної інстанції вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття судами рішень).

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Інспекції підлягає залишенню без задоволення, а постанова Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2015 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2016   - залишенню без змін. 

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова