ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2021 року          м.Дніпро         Справа №  904/3566/21
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),
суддів: Дарміна М.О., Кощеєва І.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2021, ухвалене суддею Ніколенко М.О., повний текст якої підписаний 18.06.2021, у справі  №904/3566/21
за позовом Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг 
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро  
про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 21 811,45 грн. 
ВСТАНОВИВ:
Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 21811,45 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані укладенням між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (надалі - продавець) та Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (надалі - покупець) договору купівлі – продажу № 349 від 27.02.2020 та специфікації № 1, згідно якої продавець зобов`язався поставити, а покупець прийняти і оплатити брухт сталевий у кількості 3    951,366 т. на загальну суму 16    983    958,91 грн. Вантажовідправник (регіональна філія “Львівська залізниця”), відповідно до Технічних умов, завантажив металобрухт у вагон № 68482132 в кількості 49 200 кг по накладній № 38598256 та передав вказаний вантаж для перевезення Акціонерному товариству "Українська залізниця", втім, вантаж отриманий зі складанням комерційного акту № 467201/5 від 03.04.2020 про нестачу вантажу; з урахуванням того, що залізницею доставлено вантаж без його збереження, позивач вважає відповідача винним у спричиненні збитків. 

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2021 у справі №904/3566/21 позовні вимоги задоволено повністю. 
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця"  в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"  на користь Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" вартість нестачі вантажу у розмірі 21 811,45 грн.  та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2    270 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові. 
Одночасно просить відновити йому строк для подачі апеляційної скарги, обґрунтовуючи отримання рішення 24.06.2021.
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відповідальність залізниці, оскільки відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за недостачу вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення. При цьому комерційним актом №467201/5 від 03.04.2020, який підписав також і представник одержувача Миколаєнко Т.І., засвідчено, що  вантаж маркований вапном, а у розділі Д вищезазначеного комерційного акту зазначено, що вантаж по всій площі вагона вкритий листами покриття, марковано вапном, доступу до вантажу немає. Відтак, за таких обставин  апелянт вважає відсутніми підстави про те, що вантаж прибував в іншому стані, аніж відправлявсь, а отже, докази несхоронності перевезення вантажу відсутні.
Крім того, не погоджується апелянт і з поданим позивачем витягом з довідки 4944 АСК ВП УЗ за 26.03.2020 "Протокол порівняння ТГНЛ з даними зважування поїзда та ТДВВ", як з належним доказом по справі, оскільки Статутом залізниць України (ст. 129) чітко визначений перелік документів, у яких можуть бути зафіксовані обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці. Отже, поданий позивачем Протокол порівняння ТГНЛ з даними зважування поїзда та ТДВВ не є належним доказом несхоронного перевезення у розумінні ст. 76 ГПК України.
Окрім того, апелянт звертає увагу суду, що, з урахуванням змісту позовної заяви, Позивач не згоден із обставинами, які зазначені у комерційному акті, а саме з тим, що "доступу до вантажу" не було; при цьому Позивач розраховує суму позовних вимог спираючись на цей же комерційний акт. Таким чином, апелянт вважає явно некоректним використання позивачем комерційного акта як належного доказу, при цьому одночасно не погоджуючись з ним, оскільки одні й ті ж самі особи виконували зважування, з результатами якого Позивач згоден, та робили огляд вагону, з результатами якого Позивач не згоден.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечив, вважає рішення законнім і обґрунтованим, зазначає, що є неприпустимим коли один структурний підрозділ AT "Укрзалізниця" - РФ "Придніпровська залізниця" (Відповідач) ставить під сумнів документи складені та надані іншим структурним підрозділом РФ "Львівська залізниця" (Продавець за договором). Зокрема, під час видачі вантажу на станції призначення була встановлена вагова нестача брухту чорних металів у розмірі 5100 кг, про що складено Комерційний акт №467201/5 від 03.04.2020. При цьому, на думку представників залізниці, яка викладена в Комерційному акті - доступу до вантажу начебто не було, тому і відповідальність відповідач не несе. В той же час, з метою з`ясування обставин щодо ваги відвантаженого брухту за Договором купівлі-продажу, позивач звернувся до продавця брухту, яким є AT "Укрзалізниця" в особі структурного підрозділу РФ "Львівська залізниця". На вказаний запит Продавець зазначив, що відвантаження здійснено у відповідності до умов договору; крім іншого звернув увагу, що під час перевезення, вагон з вантажем було переважено на станції Здолбунів, РФ "Львівської залізниці", надав засвідчені копії документів, які підтверджують, що на станції Здолбунів Львівської залізниці здійснено зважування вагону №68482132 (брухт чорних металів) за залізничною накладною №38598256 та виявлено різницю завантаження візків 3800,00 кг, що не перевищує половини вантажопідйомності вагона.
В протоколі порівняння ТГНЛ з даними зважування поїзда на ТДВВ (АРХІВ) маса нетто вагону більша на 850 кг, ніж заявлено в документах, що фактично спростовує твердження заявлені працівниками залізниці в Комерційному Акті та підтверджує, що саме під час перевезення відповідачем мала місце крадіжка (нестача) вантажу.
Наголошує, що наданими документами - Акт загальної форми №4201 від 26.03.2020, який складено на шляху прямування на ст. Здолбунів, витяг з довідки 4944 АСК ВП УЗ за 26.03.2020 "Протокол порівняння ТГНЛ з даними зважування поїзда на ТДВВ", телеграма зі ст. Здолбунів РФ "Львівська залізниця" від 26.03.2020 №ДС-2/1229, підтверджено, що вже після прийняття вантажу до перевезення, його вага була навіть більшою, ніж зазначено в залізничній накладній, тому, відповідно, втрата відбулася під час перевезення.
Таким чином, Позивач вважає, що ним повністю доведено належними та допустимими доказами, що втрата вантажу мала місце саме після прийняття до перевезення та після контрольного зважування на ст. Здолбунів, Львівської залізниці, що підтверджує вину Відповідача.

Відповідно до  протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2021, справу №904/3566/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.07.2021 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Кощеєв І.М., Дармін М.О.) скаржнику відновлено строк для подачі апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача  на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2021  у справі  №904/3566/21; зупинено дію рішення на час розгляду апеляційної скарги; з урахуванням суми спору вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження; сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.         
Між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (надалі - продавець) та Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (надалі - покупець) був укладений договір купівлі – продажу № 349/41/2020-ЦЮ від 27.02.2020, відповідно до предмету якого продавець зобов"язався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити металобрухт (брухт металів чорних вторинних згідно ДСТУ 4121-2002 (далі товар), ціна якого вказана відповідно до специфікаціях (додаток 1), яка є невід"ємною частиною договору, та надати послуги щодо організації навантаження товару (п.1.1 договору).
Пунктом 3.1 договору сторони узгодили, що  продавець передає покупцю товар навантажений у залізничні вагони на станції відправлення з подальшим направленням на станцію призначення відвантажувальними партіями при відправленні товару залізничним транспортом. Сторони погодили, що під відвантажувальною партією товару розуміють металобрухт (брухт металів чорних вторинних згідно ДСТУ 4121-2002) навантажений принаймні у один вагон. 
Датою передачі кожної відвантажувальної партії товару вважається дата підписання сторонами акта приймання-передачі металів чорних вторинних (додаток 2) (п.3.2 договору).
Згідно п.3.4 договору оформлення перевізних документів здійснюється на станції навантаження вантажовідправником згідно з Правилами оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644.
Згідно з п.п.3.9, 3.10 договору продавець, при навантаженні товару в залізничні вагони, зобов"язаний вжити заходів щодо забезпечення його збереження шляхом маркування вантажу перед відправленням відповідно до Правил перевезень вантажів. Продавець забезпечує оформлення та передачу з кожним навантаженим Товаром вагоном таких документів: документ оформлений Продавцем про якість металобрухту відповідно до п.7.1 ДСТУ 4121-2002; акт приймання-передачі металів чорних вторинних (за формою відповідно до додатку 2 до договору); посвідчення про вибухобезпечність, хімічну та радіаційну безпечність металобрухту чорних металів (додаток Г до ДСТУ 4121-2002); копію документу, що підтверджує зважування металобрухту на станційних вагах (вагах філії). 
За п.3.11 приймання товару за кількістю здійснюється за масою нетто, яка визначається на сертифікованих та повірених вагах, як різниця між масою брутто і масою перевіреної тари вагону, відповідно до умов ДСТУ 4121-2002. 
Вагою відвантаженої партії товару вважається вага, зазначена в накладній та в акті приймання-передачі металів чорних вторинних з урахуванням норм нестачі або надлишку вантажу, визначених у Правилах видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644.
Також 27.02.2020 між покупцем та продавцем підписано специфікацію № 1, згідно якої продавець зобов`язався поставити, а покупець прийняти і оплатити брухт сталевий у кількості 3951,366 т. на загальну суму 16 983    958,91 грн.
На виконання умов договору між постачальником – АТ "Українська залізниця" в особі виробничого структурного підрозділу “Ковельська дистанція колія” регіональної філії “Львівська залізниця” та покупцем – ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" 25.03.2020 підписано акт приймання-передачі металів чорних вторинних №005/ПЧ-10, відповідно до якого постачальник завантажив у вагон №68482132 за накладною №38598256 від 25.03.2020 брухт металів чорних вторинних (брухт сталевий) у кількості 49,200 т (вага брутто – 69,500 т, тара – 20,300 т), вартістю 4298,25 грн за тону на загальну суму 211 473,90 грн. 
25.03.2020 Вантажовідправник (регіональна філія “Львівська залізниця”), відповідно до Технічних умов, завантажив металобрухт у вагон № 68482132 в кількості 49 200 кг по накладній № 38598256 та передав вказаний вантаж для перевезення Акціонерному товариству "Українська залізниця". 
Згідно даних, зазначених у накладній, спосіб визначення маси – на вагонних вагах (150т), заводський№2938/56, ст. Ковель; захисне маркування нанесено вапном. Вантаж розміщено й закріплено. Навалом. 
У п.49 залізничної накладної визначено, що охорона здійснюється залізницею. 
Таким чином, згідно з накладною № 38598256, залізниця прийняла у Регіональної філії “Львівська залізниця” АТ "Українська залізниця" на станції Ковель Львівської залізниці для перевезення металобрухт і зобов`язалась доставити його на станцію Кривий Ріг Придніпровської залізниці на адресу ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг".
На станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці був складений комерційний акт № 467201/5 від 03.04.2020.
Згідно з комерційним актом № 467201/5, відповідно до перевізного документа, у вагоні № 68482132 виявилось: брутто 64    400 кг, тара повірена 20    300 кг, нетто 44    100 кг, що на 5    100 кг менше проти нетто по документу. Навантаження у вагоні нижче рівня бортів на 1300 мм. Вантаж по всій площі вагона вкритий листами прикриття, марковано вапном. Доступу до вантажу немає. Вагон глухий. Вагон в технічному стані справний. НВР в штаті станції немає.
З метою з"ясування фактичної ваги при відвантаженні товару позивачем здійсненний запит інформації на адресу відправника.
Супровідним листом від 16.01.2021 №НЗ-1-10/247 АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Львівська залізниця" надала позивачу засвідчені копії документів: витягу з довідки 4944 АСК ВП УЗ за 26.03.2020 "Протокол порівняння ТГНЛ з даними зважування поїзда ТДВВ"; акт загальної форми №4201 від 26.03.2020, складеного на шляху прямування спірного вагона на станції Здолбунів РФ "Львівська залізниця"; телеграми із станції Здолбунів РФ "Львівська залізниця" від 26.03.2020 №ДС-2/1229.
Акт загальної форми №4201 від 26.03.2020 складений через підозру на комерційну несправність вагона №68482132 – підозру на повздовжнє зміщення центру маси вантажу більше допустимих норм. Так, по прибуттю поїзда на станцію Здолбунів РФ "Львівська залізниця" та одночасному зважуванні на електронних тензометричних вагах було виявлено різницю завантаження візків 3800 кг, що не перевищує половину вантажопідйомності вагона та відповідає вимогам додатку 3 до СМГС гл.1 р.4 п.4; при сумісному огляді з працівником ПТО зазори в ковзунах в нормі, перекіс кузову відсутній, вагон слідує до станції призначення. Таким чином, комерційна несправність вагона не підтверджена – вагон допущений до слідування, з пропущенням без виправлення. 
При цьому у цей же день – 26.03.2020, на станції Здолбунів Львівської залізниці, здійснено переваження поїзда, в тому числі зі спірним вагоном (№ 68482132), відповідно до даних якого у вказаному вагоні за даними перевізних документів: тара вагону – 20300, маса брутто – 69500, маса нетто – 49200, а за даними станції Здолбунів: маса брутто 70350, маса нетто 50050, тобто відхилення 850 кг, різниця завантаження візків – 3800. Вказані дані підтверджені витягом з довідки 4944 АСК ВП УЗ за 26.03.2020 "Протокол порівняння ТГНЛ з даними зважування поїзда ТДВВ".
Згідно з п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. Норма недостачі (природної втрати) для всіх інших вантажів, зокрема металобрухту, становить 0,5% маси, зазначеної в перевізному документі.
За розрахунком позивача з врахуванням зазначеної норми, загальна недостача партії товару (брухту) у вагоні № 68482132 складає 21 811,45грн., у тому числі:
5100 кг (виявлена недостача) – 25,5 кг (норма недостачі) = 5074,5 кг. 
Згідно з розрахунком вартість металобрухту, якого недостає, складає:
4298,25 грн. (ціна за тону згідно акту приймання-передачі металів № 005/ПЧ-10 від 25.03.2020) х 5,0745 т (розмір недостачі) = 21811,45 грн. (вартість недостачі). 
Позивач вважає, що нестача вантажу у вагоні виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, що й стало причиною звернення з позовом до суду.
Предметом позовних вимог є стягнення з відповідача вартості фактичної шкоди, спричиненої позивачу, в зв`язку з неотримання в повному обсязі відвантаженого товару.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст.110, 114 Статуту залізниць України зазначив, що відповідач, як перевізник, відповідає за схоронність вантажу з моменту його прийняття до перевезення до видачі вантажоодержувачу; таким чином, оскільки нестача вантажу зафіксована комерційним актом та її фактична кількість перевищує гранично допустиму норму втрати, то перевізник відповідає за фактично спричинені збитки, відвантажений, але не отриманий вантажоодержувачем товар. При цьому, відсутність своєї вини у нестачі товару згідно зі ст.111 Статуту залізниць України відповідачем не доведено.  

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Аналізуючи відносини сторін, колегія суддів зазначає, що вони виникли із договору перевезення, що регламентований главою 64 підрозділу 1 розділу 3 книги 5 Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України, спеціальними нормативними актами у сфері перевезення. 
Перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі (частини 1, 2 ст. 306 Господарського кодексу України).
Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. 
Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 2, ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України). 
Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту України Правила перевезення вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб на території України (ст. 5 Статуту).
Згідно ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. 
Статтею 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). 
Відповідно ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.
Відповідно до ст.ст. 610, 614 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням   умов,   визначених  змістом  зобов`язання  (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності  її  вини  (умислу  або  необережності),  якщо  інше  не встановлено договором або законом.   Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність  своєї  вини  доводить  особа, яка порушила зобов`язання.
Статтею 924 Цивільного кодексу України регламентовано, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Статтею 105 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами. 
Згідно ст. ст. 110, 111, 113 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли, зокрема, вантаж  надійшов  у  непошкодженому  вагоні (контейнері) з  непошкодженими  пломбами  відправника  чи  без  пломб,  коли  таке  перевезення  дозволено  Правилами,  а  також  якщо вантаж прибув у  непошкодженому відкритому рухомому складі,  завантаженому засобами  відправника,  якщо  немає  ознак втрати,  псування або пошкодження вантажу під час перевезення; завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція). За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Статтею 314 ГК України передбачено, що перевізник  несе  відповідальність  за втрату,  нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу,  якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.  У   транспортних   кодексах   чи   статутах   можуть  бути передбачені випадки,  коли доведення вини  перевізника  у  втраті, нестачі  або  пошкодженні  вантажу  покладається на одержувача або відправника. За шкоду,  заподіяну при перевезенні  вантажу,  перевізник  відповідає:  у  разі  втрати  або  нестачі вантажу -  в  розмірі  вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
Частиною 1 ст. 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
Відповідно ст. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.
Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00  № 644, визначено, що  вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 
- 2% маси, зазначеної в перевізних документах: для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руди марганцевої і хромової; кварцитів у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідного купоросу; хімічної сировини навалом; солі; фруктів свіжих; овочів свіжих; шкіри обробленої і мокросолоної; тютюну; м`яса свіжого;
- 1.5% маси, зазначеної в перевізних документах: для вугілля деревного; будівельних матеріалів; кварцитів в кусках; жирів; риби солоної; мінеральних добрив;
- 1% маси, зазначеної в перевізних документах: для мінерального палива; коксу; руди залізної; вовни немитої; мила; м`яса мороженого; птиці битої всякої; копченостей м`ясних всяких;
- 0,5% маси всіх інших вантажів.
Згідно ст. 130 Статуту залізниць України, пред`явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред`явлення до неї претензії.    Право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. 

Матеріалами справи встановлено, що залізниця без зауважень щодо придатності рухомого складу до перевезення в комерційному відношенні прийняла до перевезення товар у вагоні № 68482132, в якому виявлено нестачу вантажу. 
За нормами ст.924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту приймання до видачі одержувачу. 
Таким чином, з огляду на відсутність доказів, що засвідчують непридатність вагону в комерційному відношенні при прийманні залізницею до перевезення та фактичну нестачу вантажу під час його комісійної видачі одержувачу, з урахуванням норм права, що регламентують відповідальність залізниці за несхоронність доставленого вантажу, обґрунтованими є позовні вимоги щодо стягнення вартості фактично не отриманої позивачем продукції (з урахуванням норми нестачі). 
З урахуванням норми недостачі 0,5% маси, зазначеної в перевізних документах, вагова недостача у даній партії металобрухту склала 5074,5 кг та, виходячи із вартості 1 тони брухту у розмірі 4298,25 грн., вартість недостачі склала 21811,45 грн., яка вірно розрахована позивачем.
При цьому посилання апелянта на безпідставність прийняття як належного доказу у справі довідки 4944 АСК ВП УЗ за 26.03.2020 "Протокол порівняння ТГНЛ з даними зважування поїзда ТДВВ" не приймається колегією суддів, оскільки саме на підставі вказаних даних складений акт загальної форми №4201 від 26.03.2020 щодо підозри на комерційну несправність спірного вагону; вказані докази в сукупності, які складені на шляху прямування – станцією Здолбунів (не станцією відправки) додатково з іншими матеріалами справи, а саме залізничною накладною №38598256, засвідчують і підтверджують фактичну вагу товару при завантаженні.   
Доводи скаржника про безпідставність притягнення перевізника (залізниці) до відповідальності, з огляду на положення ст.111 Статуту залізниць України, відповідно до яких залізниця звільняється від відповідальності за недостачу вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення, відхиляються колегією суддів, оскільки відмінністю даної справи є те, що в даному випадку вантажовідправником і є перевізник (АТ "Українська залізниця") тільки в особі різних структурних підрозділів. З урахуванням наявних у справі доказів підтверджено відправлення 49,200 т товару та прибуття його на станцію призначення у меншій кількості - 44,1 т, відтак, несхоронного перевезення, що засвідчено комерційним актом №467201/5 від 03.04.2020. 

Доводи апелянта стосовно того, що з урахуванням змісту позовної заяви, Позивач не згоден із обставинами, які зазначені у комерційному акті, а саме з тим, що "доступу до вантажу" не було; при цьому Позивач розраховує суму позовних вимог спираючись на цей же комерційний акт, таким чином, апелянт вважає явно некоректним використання позивачем комерційного акта як належного доказу, при цьому одночасно не погоджуючись з ним, оскільки одні й ті ж самі особи виконували зважування, з результатами якого Позивач згоден, та робили огляд вагону, з результатами якого Позивач не згоден, колегія суддів не приймає, оскільки в даному випадку комерційний акт засвідчує лише несхоронність вантажу, а саме – прибуття його в меншій масі, ніж визначена відправними документами. При цьому твердження відповідача про фактичну незгоду позивача із відсутністю доступу до вантажу, що, як вважає відповідач, визначено змістом позовної заяви, відхиляються колегією суддів, як припущення відповідача, оскільки у позовній заяви наведений лише факт невідповідності маси завантаженого товару у порівнянні з тим, що прибув на його адресу, що також зафіксовано і комерційним актом. 

Відповідно до пункту 1 частини першої статті    275    та статті    276 Господарського процесуального кодексу України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до    ст. 276 ГПК України    в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно    статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Оскільки загальна ціна позову становить 21811,45 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії  малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.  
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 271, 275, 276, 281, 282-284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства  "Українська  залізниця" в особі Регіональної  філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2021 у справі № 904/3566/21 - залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2021 у справі № 904/3566/21 - залишити без змін.
Судові витрати Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано  01.10.2021.  

Головуючий суддя                                                                                                 О.Г. Іванов 

Суддя                                                                                                                           М.О. Дармін

Суддя                                                                                                                   І.М. Кощеєв