П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
29 жовтня 2021року                                                                                    м. Київ
 
Справа № 357/1418/21
Провадження № 22-ц/824/12962/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   
учасники справи:                   позивач           ОСОБА_1 ,
                                               відповідач      Товариство з обмеженою відповідальністю                                                                                  «Агробудсервіс-3»,
                                               треті особи:    ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 
                                               
розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Козачкова Віталія Леонідовича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 
07 липня 2021 року у складі судді Бондаренко О. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товаристваз обмеженою відповідальністю «Агробудсервіс-3», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Історія справи
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2021 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ТОВ «Агробудсервіс-3», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_1 , є власником транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» С300, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Керуючись пунктом 2.2. Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, в грудні 2018 року позивач передала керування власним транспортним засобом своєму сину - ОСОБА_3 та невістці - ОСОБА_2 , шляхом передачі їм свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на транспортний засіб.
18 січня 2019 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ «Агробудсервіс-3» договір про довготермінове зберігання транспортного засобу на автостоянці ТОВ «Агробудсервіс-3», відповідно до умов якого відповідач виділив ОСОБА_2 місце НОМЕР_4 на автостоянці, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 6, для довготермінового зберігання транспортного засобу. Договором встановлено обов`язок відповідача щодо забезпечення охорони прийнятого транспортного засобу відповідно до Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках затверджених Постановою Kабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115. З моменту укладення Договору по липень 2020 року відповідач та ОСОБА_2 належним чином виконували взяті на себе обов`язки по Договору.
02 липня 2020 року близько 18 год. 00 хв. на автостоянці, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Сигізмунда Леваневського, 6, були виявленні численні пошкодження транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» С300, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в тому числі: подряпини на капоті; подряпини на передній лівій та правій дверях; подряпини на передньому лівому та правому крилі; подряпини та тріщина на передньому бампері; тощо.
Про пошкодження транспортного засобу негайно було повідомлено чергового охоронника та керівника. Після чого, близько 18 год. 21 хв. ОСОБА_3 , за допомогою телефонного дзвінка на спеціальну лінію «102», викликав поліцію. По прибуттю, працівники поліції відібрали у ОСОБА_3 заяву та пояснення, які були передані до Білоцерківського ВП ГУНП у Київській області.
У зв`язку з відсутністю волі відповідача на визначення вартості відновлювальних робіт по усуненню пошкодження лакофарбового шару транспортного засобу та компенсації спричинених позивачу збитків, які завдані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків, відповідно до договору, позивач вимушена була звернутися до ФОП ОСОБА_5 для визначення вартості матеріального збитку.
Згідно звіту від 16 липня 2020 року № 2776/15 про оцінку вартості (розміру) збитків спричинених пошкодженням транспортного засобу «Mercedes-Benz» С300, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, в результаті його пошкодження складає 38150,55 грн., витрати на проведення незалежної оцінки становлять 3300,00грн.
Після визначення вартості матеріального збитку, заподіяного відповідачем внаслідок пошкодження транспортного засобу, останній не здійснив жодної дії щодо компенсації позивачу завданої майнової шкоди.
Під час всіх вище зазначених подій позивач зазнала погіршення її психологічно-емоційного стану та сильних душевних страждань, що виразилося у порушенні нормальних життєвих зв`язків та інших негативних явищ, які були пов`язані з пошкодженням її майна, компенсацію яких вона оцінює в 10000,00 грн.
Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає: 10000,00 грн. - витрати на оплату професійної правової допомоги. 
У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 38 150,55 грн, моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн, витрати на проведення оцінки в розмірі 3300,00грн та судові витрати по справі.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи провести за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче судове засідання.
16 квітня 2021 року ТОВ «Агробудсервіс-3» подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та не підтверджені належними та достатніми доказами, тому заперечує проти задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Так, 18 січня 2019 року між ТОВ «Агробудсервіс-3» та ОСОБА_2 , було укладено письмовий договір про довготермінове зберігання транспортного засобу на автостоянці ТОВ «Агробудсервіс-3». Відповідно до умов договору ОСОБА_2 було виділено місце НОМЕР_4 на автостоянці, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 6. Зазначеним Договором встановлено обов`язки сторін, а саме: обов`язок ТОВ «Агробудсервіс-3» забезпечувати охорону прийнятого транспортного засобу згідно Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, а обов`язок власника транспортного засобу щомісяця сплачувати членські внески, встановлених розмірів, на розрахунковий рахунок ТОВ «Агробудсервіс-3» шляхом передплати. За станом на 02 липня 2020 року (на момент події) ОСОБА_2 послуги автостоянки оплачено не було, (остання оплата згідно виписки банку здійснена за червень 2020 року). Тобто, фактично третьою особою було не виконане зобов`язання щодо оплати членських внесків, передбачене вищезазначеним Договором.       Крім того, ОСОБА_2 систематично порушувались терміни оплати послуг, про що їй неодноразово наголошувалось і охоронцями, і безпосередньо директором Товариства. Пунктом 2.2.3 вищезазначеного Договору передбачено, що за транспортний засіб, який знаходиться на автостоянці без оплати членських внесків ТОВ «Агробудсервіс-3» відповідальності не несе. Крім того, відповідно до пункту 2.2.6 вказаного Договору, претензії власника транспортного засобу до обслуговуючого персоналу з питань зберігання, повинні пред`являтись до виїзду з автостоянки в письмовій формі. 02 липня 2020 року близько 18 год. 00 хв. на автостоянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , були виявлені, як стверджує позивач, численні пошкодження транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» С300, реєстраційний номер НОМЕР_2 , після чого, близько 18 год. 21 хв. ОСОБА_3 , за допомогою телефонного дзвінка на спеціальну лінію «102», викликав поліцію, працівники якої по прибуттю відібрали у нього заяву та пояснення, які були передані до Білоцерківського ВП ГУНП у Київській області. Після чого, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишили територію автостоянки, не залишивши жодних письмових претензій щодо зберігання свого транспортного засобу до обслуговуючого персоналу чи керівника Товариства, та не зафіксувавши письмово в присутності представника Товариства детальний опис пошкоджень автомобіля, чим порушили пункт 2.2.6 вищевказаного Договору. З того часу ні безпосередньо власник транспортного засобу - ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 до ТОВ «Агробудсервіс-3» ні усно, ні письмово жодного разу не звертались. Проте, позивач звернулась до ФОП (оцінювача) ОСОБА_5 для визначення вартості матеріального збитку, про час та місце проведення якої ТОВ «Агробудсерсіс-3» належним чином та у розумні строки повідомлено не було. 
Відносно відшкодування моральної шкоди, яку як стверджує представник позивача, ОСОБА_1 зазнала внаслідок вищезазначених подій, то позивачем не подано жодного доказу чи факту погіршення її психологічно-емоційного стану та сильних душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків та інших негативних явищ, які були б пов`язані саме з пошкодженням її майна, на які спирається представник позивача, як на підставу для відшкодування моральної шкоди. Відносно заявленого позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн. повідомляє наступне. Враховуючи те, що відповідно до статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачений або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а позивачем не надано жодних відповідних доказів, тому можливі заперечення відносно визначення заявленого розміру витрат позивача на правничу допомогу, з метою можливого подальшого розподілу судових витрат між сторонами, будуть надані ТОВ «Агробудсервіс-3» після надання позивачем документального підтвердження зазначених витрат. Отже, аналізуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що докази надані позивачем, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не є належними та достатніми. Крім того, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Тому, просив у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.
26 квітня 2021 року представник позивача, адвокат Козачков В. Л., подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідно до отриманого відзиву відповідачем не заперечується факт існування договірних відносин по зберіганню транспортного засобу позивача, однак, твердження відповідача про те, що ОСОБА_2 систематично порушувались терміни оплати послуг, про що їй неодноразово наголошувалось і охоронцями, і безпосередньо директором Товариства є безпідставними, ґрунтуються на без доказовому припущенні відповідача, спрямованому на уникнення відповідальності за неналежне виконання договору довготермінового зберігання транспортного засобу. В разі існування будь-яких звернень до ОСОБА_2 про неналежне виконання нею взятих па себе обов`язків, відповідач повинен був би надати відповідні докази, натомість відзив не містять відповідних доказів. Більше того, належна та своєчасна оплата ОСОБА_2 відповідно до договору довготермінового зберігання транспортного засобу підтверджується відповідачем в наданій банківській виписці, в якій зазначено, що ОСОБА_2 було сплачено 05 червня 2020 року за автостоянку за червень місяць. Відповідні дії ОСОБА_2 повністю кореспондуються з умовами договору довготермінове зберігання транспортного засобу підписаного між відповідачем і ОСОБА_2 18 січня 2019 року, де в пункті 2.2. вказано: одержавши місце для довготермінового зберігання транспортного засобу згідно пункту 2.1 цього договору зобов`язаний, сплачувати членські внески па розрахунковий рахунок ТОВ «Агробудсервіс-3» встановлених розмірів щомісяця того числа, коли було виділене місце на автостоянці (передоплата). Тобто, оплата членських внесків здійснюється до 18 числа кожного місяця за наступний (оскільки дата підписання договору та дата виділення місця №53 для зберігання транспортного засобу), що і було зроблено ОСОБА_2 . Наступний щомісячний платіж, відповідно до умов договору, мав бути здійснений в будь-яке число до 18 липня 2020 року. Також, звертає увагу на те що в договорі прописані умови його одностороннього розірвання саме відповідачем та позбавлення права позивача на зберігання транспортного засобу за неналежне виконання взятих на себе обов`язків, якими відповідач чомусь не скористався, як він стверджує в своєму відзиві за «систематичне порушення термінів оплати», то не може не вказувати на суперечливість поведінки відповідача та обставини зазначені останнім в своєму відзиві. З приводу твердження відповідача про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не звертались до відповідача не відповідає дійсності, в зв`язку з тим, що відмова відповідача від фіксації пошкоджень і слугувала першочерговою та фактично єдиною передумовою звернення до поліції для фіксації факту виявлених ушкоджень транспортного засобу на автостоянці ТОВ «Агробудсервіс-3». Відповідно до пункту 30 «Правил зберігання транспортних засобів па автостоянках» на автостоянці повинен вестися журнал обліку транспортних засобів з пошкодженнями та некомплектних, натомість в своєму відзиві відповідач чомусь за цей документ не згадує, а тому надає всі підстави стверджувати що транспортний засіб позивача був прийнятий на зберігання без будь яких ушкоджень. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи та такими, що підлягають до задоволення та просив суд їх задовольнити повністю.
11 травня 2021 року ТОВ «Агробудсервіс-3»подало до суду заперечення, в яких зазначило, що дійсно у відзиві ТОВ «Агробудсервіс-3» було зазначено, що ОСОБА_2 систематично порушувались терміни оплати послуг, про що їй неодноразово наголошувалось і охоронцями, і безпосередньо директором Товариства. Звичайно, вказані зауваження висловлювались в усній формі, і тому подати їх разом з письмовими доказами до відзиву неможливо, тому, на підтвердження цього факту (систематичного порушення термінів оплати послуг) додає виписку банку за весь період існування договірних відносин між Товариством та ОСОБА_2 . Відносно оплати послуг саме на момент події, наголошує, що послуги зберігання транспортного засобу станом на 02 липня 2020 року, тобто за липень місяць 2020 року оплачено не було. Якщо позивач заперечує відсутність оплати, він мав надати копію квитанції, яка підтверджувала б факт оплати відповідних послуг саме за липень 2020 року. Звертає увагу суду, що відповідно до договору зберігання транспортного засобу ТОВ «Агробудсервіс-3» діє на підставі правил зберігання транспортних засобів та Інструкції про порядок сплати та обліку вступних та членських внесків. Відповідно до вказаної Інструкції розрахунковим періодом вважається календарний місяць (з 01 по останнє число відповідного місяця включно). А у разі необхідності визначення розміру плати за зберігання транспортного засобу на довготерміновій автостоянці за неповний розрахунковий місяць, розрахунок проводиться наступним чином: ціна абонементу за повний місяць ділиться на кількість днів у відповідному місяці та помножується на кількість днів фактичного користування послугами автостоянки. Відповідна інформація доводиться до відому всім власникам транспортних засобів, які бажають скористатися послугами автостоянки, під час укладення договору. Беззаперечним підтвердженням того факту, що ОСОБА_2 була ознайомлена із зазначеною Інструкцією та погодилась з її умовами є перша її оплата послуг зберігання транспортного засобу. Отже, виходячи з вищенаведеного оплата за користування послугами автостоянки, має надходити на розрахунковий рахунок ТОВ «Агробудсервіс-3» до першого числа розрахункового місяця, тобто оплата за липень 2020 року мала надійти на розрахунковий рахунок відповідача до 01 липня відповідного року, про що ОСОБА_6 було добре відомо. Реєстрація сплати послуг зберігання транспортних засобів здійснюється у відповідних журналах, із зазначенням дати до якої зазначена послуга оплачена (тобто якщо надійшла оплата за червень в журналі стоїть відмітка до 01 липня). Щодо можливості розірвання відповідачем договору в односторонньому порядку повідомляє наступне. Так, дійсно, пункт 4.2 вищезазначеного договору передбачає право ТОВ «Агробудсервіс-3» розірвати договір в односторонньому порядку при невиконанні іншою стороною умов договору. Проте це право, а не обов`язок, тому скористатися чи не скористатися цим правом в кожному окремому випадку товариство має вирішувати на свій розсуд. Пункт 2.2.3 Договору знімає будь-яку відповідальність відповідача за транспортний засіб, який знаходиться на території автостоянки без сплати членських внесків, тобто фактично відповідальність лежить на власнику транспортного засобу, який вчасно не сплатив послуги, тобто не виконав умови Договору. Крім того, твердження позивача, що відповідач відмовився від фіксації пошкоджень транспортного засобу є безпідставними та не ґрунтуються дійсних обставинах, оскільки правилами зберігання транспортних засобів і безпосередньо укладеним між відповідачем і ОСОБА_2 . Договором, передбачено письмовий порядок пред`явлення претензій власника транспортного засобу до службових осіб та обслуговуючого персоналу чи то у формі заяви, оформленої в двох примірниках, один з яких з відміткою чергового приймальника про її одержання залишається у власника чи то в формі претензій внесених до Книги скарг та пропозицій. Крім того, претензії мають пред`являтись власником до виїзду з території автостоянки, але жодного доказу, який би підтверджував факт звернення позивача до ТОВ «Агробудсервіс-3» з приводу фіксації пошкоджень транспортного засобу чи відмови відповідача від фіксації останніх, позивачем подано не було. Відносно необхідності ведення журналу обліку транспортних засобів з пошкодженнями та некомплектних, повідомляє, що відповідний журнал є в наявності на підприємстві. Проте, відсутність записів про пошкодження вказаного автомобіля в цьому журналі не дає підстав стверджувати, що автомобіль заїхав на територію без будь-яких пошкоджень, як стверджує позивач, оскільки на момент події послуги зберігання транспортного засобу згідно з умовами договору ОСОБА_2 оплачено не було, що істотно змінює умови Договору, а саме: звільняє відповідача від будь-якої відповідальності за транспортний засіб, тому автомобіль під час заїду на територію автостоянки не оглядався. Враховуючи вищевикладене, відповідач ТОВ «Агробудсервіс-3» вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підтверджені належними та достатніми доказами, тому заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи про час і місце судового засідання.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ТОВ «Агробудсервіс-3», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди відмовлено.
            Рішення суду мотивовано тим, що будь-яких належних доказів протиправності поведінки заподіювача збитків та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, які б узгоджувались та стверджували вказані позивачем факти до суду не надано, враховуючи, що судом роз`яснювались положення ЦПК України щодо подання належних, допустимих та достатніх доказів в підтвердження обставин справи. Позивачем також не надано доказів на підтвердження завдання моральної шкоди відповідачем.
 
            Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
 
            У липні 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Козачков В. Л. через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2021 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
            Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачу було заподіяно матеріальну шкоду в сумі 38 150,55 грн., спричинену неналежним виконанням відповідачем обов?язків відповідно до договору про довготермінове зберігання транспортного засобу на автостоянці ТОВ «Агробудсервіс-3» від 18 січня 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агробудсервіс-3».
 
Рух апеляційної скарги та матеріалів справи
 
            10 серпня 2021 року матеріали цивільної справи № 357/1418/21 надійшли до Київського апеляційного суду.
            Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 10 серпня 2021 року справу передано судді-доповідачу.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у цій справі. 
Копію ухвали про відкриття провадження разом з копіями апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить: 51 450,55грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 100 = 227000,00 грн).
А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
            03 вересня 2021 року ТОВ «Агробудсервіс-3» через засоби поштового зв?язку подало до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2021 року залишити без змін.
            Відзив мотивовано тим, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2021 року є законним та обґрунтованим, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів а підтвердження аргументів, наведених позивачем у позовній заяві.
 
            Позиція Київського апеляційного суду
 
Згідно з частиною тринадцятою ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено ст. 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.
 
Фактичні обставини справи
 
            Встановлено, що  ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» С300, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
18 січня 2019 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агробудсервіс-3» було укладено договір про довготермінове зберігання транспортного засобу на автостоянці 
ТОВ «Агробудсервіс-3», відповідно до умов якого ТОВ «Агробудсервіс-3» виділив 
ОСОБА_2 місце №53 на автостоянці, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 , для довготермінового зберігання транспортного засобу. 
Встановлено, що керівником ТОВ «Агробудсервіс-3», місцезнаходження: Київська область, Білоцерківський район, с. Городище, вул. Радянська, 33, є ОСОБА_8 .
Як зазначає позивач, 02 липня 2020 року близько 18 год. 00 хв. на автостоянці 
ТОВ «Агробудсервіс-3», що знаходиться за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Леваневського, 6, були виявленні численні пошкодження транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» С300, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в тому числі: подряпини на капоті; подряпини на передній лівій та правій дверях; подряпини на передньому лівому та правому крилі; подряпини та тріщина на передньому бампері; тощо. Після чого, близько 18 год. 21 хв. ОСОБА_3 , за допомогою телефонного дзвінка на спеціальну лінію «102», викликав поліцію. По прибуттю, працівники поліції відібрали у ОСОБА_3 заяву та пояснення, які були передані до Білоцерківського відділу поліції ГУНП у Київській області.
Згідно звіту ФОП ОСОБА_5 №2776/15 від 16 липня 2020 року про оцінку вартості (розміру) збитків спричинених пошкодженням транспортного засобу, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz» С300, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , складає 38150,55 грн та витрати на проведення експертної оцінки становлять 3300,00грн, що підтверджується актом №2776/15 прийому-передачі виконаних робіт за договором №1969/16 від 08 липня 2020 року та копією товарного чека від 10 липня 2020 року.
Встановлено, що ТОВ «Агробудсервіс-3», а саме автостоянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , діє на підставі статуту, правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №115 та інструкції про порядок оплати та обліку вступних та членських внесків.
18 січня 2019 року між третьою особою ОСОБА_2 та ТОВ «Агробудсервіс-3» укладено договір про довготермінове зберігання транспортного засобу на автостоянці та досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, що сторони не заперечують.
Так, відповідно до умов Договору від 18 січня 2019 року про довготермінове зберігання транспортного засобу, ОСОБА_2 було виділено місце №53 на автостоянці, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 6 та договором визначено обов`язки сторін, а саме обов`язок ТОВ «Агробудсервіс-3» забезпечувати охорону прийнятого транспортного засобу згідно Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, а обов`язок власника транспортного засобу щомісяця сплачувати членські внески, встановлених розмірів на розрахунковий рахунок ТОВ «Агробудсервіс-3» того числа коли було виділене місце на автостоянці, шляхом передплати. 
Відповідно до Інструкції про порядок сплати та обліку вступних та членських внесків, розрахунковим періодом вважається календарний місяць (з 01 по останнє число відповідного місяця включно). Щомісячна абонентська плата (членські внески) сплачуються до 01 числа розрахункового місяця. Абонентська плата вважається сплаченою з моменту надходження грошових коштів у визначеному розмірі на розрахунковий рахунок ТОВ «Агробудсервіс-3». За транспортний засіб, який знаходиться на автостоянці без сплати членських внесків ТОВ «Агробудсервіс-3» відповідальності не несе.
Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово порушувались терміни оплати послуг членських внесків, що підтверджується випискою по рахунку 
АТ «Райффайзен Банк Аваль», та станом на 02 липня 2020 року (на момент події), тобто за липень місяць 2020 року, ОСОБА_2 послуги автостоянки оплачено не було, оскільки остання оплата згідно виписки банку здійснена 05 червня 2020 року (за червень 
2020 року), що також підтверджується випискою по рахунку та копією журналів реєстрації оплати послуг зберігання транспортних засобів. 
В підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача коштів, які є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, позивач надала лише договір від 18 січня 
2019 року про довготермінове зберігання транспортного засобу на автостоянці 
ТОВ «Агробудсервіс-3», звіт про оцінку вартості (розміру) збитків спричинених пошкодженням транспортного засобу№2776/15 від 16 липня 2020 року та лист Батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції у Київській області від 
16 листопада 2020 року №49аз/41/40/1/01-2020.
На підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог про відшкодування вартості ремонту транспортного засобу за пошкодження, які мали місце 02 липня 
2020 року, представник відповідача ТОВ «Агробудсервіс-3» зазначає, що договором передбачено письмовий порядок пред`явлення претензій власника транспортного засобу до службових осіб та обслуговуючого персоналу, до виїзду з території автостоянки.
Так, відповідно до пункту 2.2.6 Договору про довготермінове зберігання транспортного засобу, претензії власника транспортного засобу до обслуговуючого персоналу з питань зберігання, повинні пред`являтись до виїзду з автостоянки в письмовій формі.
Крім того, пунктом 28 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках передбачено, що претензії володільця транспортного засобу до службових осіб та до обслуговуючого персоналу автостоянки заносяться до книги скарг та пропозицій.
Представником відповідача було надано до суду копію книги відгуків та пропозицій, з якої вбачається, що вона не містить будь-яких претензій ОСОБА_2 чи 
ОСОБА_3 від 02 липня 2020 року, коли мали місце пошкодження автомобіля.
Отже, ОСОБА_3 залишивши територію автостоянки 02 липня 2020 року, не пред`явив до обслуговуючого персоналу чи керівника Товариства письмових претензій щодо зберігання свого транспортного засобу та не зафіксував письмово в присутності представника ТОВ «Агробудсервіс-3» опис пошкоджень автомобіля. Крім того, належних доказів звернення ОСОБА_2 чи ОСОБА_1 до ТОВ «Агробудсервіс-3» з приводу фіксації пошкоджень власного транспортного засобу «Mercedes-Benz» С300, реєстраційний номер  НОМЕР_2 , позивачем не надано.
За положенням пункту 2.2.3 Договору про довготермінове зберігання транспортного засобу, яким передбачено, що за транспортний засіб, який знаходиться на автостоянці без оплати членських внесків ТОВ «Агробудсервіс-3» відповідальності не несе.
 
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 4 ЦПК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Отже, звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 зобов`язана довести, яким чином ТОВ «Агробудсервіс-3» зачіпає її права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.
Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів, є обов`язковою передумовою звернення особи до суду за захистом своїх прав; при цьому обов`язком позивача, відповідно до статті 81 ЦПК України є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.
Так, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
В Постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18 також зазначено, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 
2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною другою статі 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи , а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені.
В силу статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відшкодування збитків є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.
При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду викладеного у постанові від 03 серпня 2018 року у справі № 923/700/17.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22 січня 1996 року затверджені Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках, які регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок - гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами господарської діяльності, чи належать цим суб`єктам про що зазначає пункт 1 Правил.
Пунктом 16 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках передбачено, що на всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачуваний термін зберігання, а за довготермінове - на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу.
Пункт 25 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках визначає обов`язки володільця транспортного засобу, зокрема, володілець транспортного засобу, який користується послугами автостоянки, зобов`язаний внести плату, одержати відповідну квитанцію (касовий чек) або перепустку; у разі виявлення некомплектності транспортного засобу негайно повідомити про це чергового приймальника і подати з цього питання письмову заяву у двох примірниках, один з яких з відміткою чергового приймальника про її одержання залишити у себе; інші обов`язки володільців транспортних засобів визначаються договором на зберігання транспортного засобу.
Пунктом 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, передбачено, що автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як було встановлено, 18 січня 2019 року між третьою особою ОСОБА_2 та ТОВ «Агробудсервіс-3» укладено договір про довготермінове зберігання транспортного засобу на автостоянці та досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, що сторони не заперечують.
Так, відповідно до умов Договору від 18 січня 2019 року про довготермінове зберігання транспортного засобу, ОСОБА_2 було виділено місце НОМЕР_4 на автостоянці, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 6 та договором визначено обов`язки сторін, а саме обов`язок ТОВ «Агробудсервіс-3» забезпечувати охорону прийнятого транспортного засобу згідно Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, а обов`язок власника транспортного засобу щомісяця сплачувати членські внески, встановлених розмірів на розрахунковий рахунок ТОВ «Агробудсервіс-3» того числа коли було виділене місце на автостоянці, шляхом передплати. 
Відповідно до Інструкції про порядок сплати та обліку вступних та членських внесків розрахунковим періодом вважається календарний місяць (з 01 по останнє число відповідного місяця включно). Щомісячна абонентська плата (членські внески) сплачуються до 01 числа розрахункового місяця. Абонентська плата вважається сплаченою з моменту надходження грошових коштів у визначеному розмірі на розрахунковий рахунок ТОВ «Агробудсервіс-3». За транспортний засіб, який знаходиться на автостоянці без сплати членських внесків ТОВ «Агробудсервіс-3» відповідальності не несе.
Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово порушувались терміни оплати послуг членських внесків, що підтверджується випискою по рахунку АТ «Райффайзен Банк Аваль», та станом на 02 липня 2020 року (на момент події), тобто за липень місяць 2020 року, ОСОБА_2 послуги автостоянки оплачено не було, оскільки остання оплата згідно виписки банку здійснена 05 червня 2020 року (за червень 2020 року), що також підтверджується випискою по рахунку та копією журналів реєстрації оплати послуг зберігання транспортних засобів. 
Суд критично оцінює докази позивача, оскільки, лист-відповідь Батальйону патрульної поліції УПП у Київській області підтверджує лише наявність телефонного дзвінка ОСОБА_3 , а саме виклик на спец лінію «102» ГУНП в Київській області про те, що на автостоянці собаки пошкодили транспортний засіб «Mercedes-Benz» С300, реєстраційний номер НОМЕР_2 за адресою: Київська область, м. Біла Церква, Леваневського, 6, і відібрання у останнього заяви та пояснень, і не містить доказів, які б підтверджували, факт завдання саме на території ТОВ «Агробудсервіс-3» вищезазначених пошкоджень транспортного засобу, що належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності.
Будь-яких інших належних доказів протиправності поведінки заподіювача збитків та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, які б узгоджувались та стверджували вказані позивачем факти до суду не надано, враховуючи, що судом роз`яснювались положення ЦПК України щодо подання належних, допустимих та достатніх доказів в підтвердження обставин справи.
Крім того, ОСОБА_3 залишивши територію автостоянки 02 липня 2020 року, не пред`явив до обслуговуючого персоналу чи керівника Товариства письмових претензій щодо зберігання свого транспортного засобу та не зафіксував письмово в присутності представника ТОВ «Агробудсервіс-3» опис пошкоджень автомобіля, чим порушив пункт 2.2.6 вищевказаного Договору, крім того, належних доказів звернення ОСОБА_2 чи ОСОБА_1 до ТОВ «Агробудсервіс-3» з приводу фіксації пошкоджень власного транспортного засобу «Mercedes-Benz» С300, реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивачем до суду не було надано.
Судом враховано положення пункту 2.2.3 Договору про довготермінове зберігання транспортного засобу, яким передбачено, що за транспортний засіб, який знаходиться на автостоянці без оплати членських внесків ТОВ «Агробудсервіс-3» відповідальності не несе.
Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягає, а відтак висновок суду першої інстанції є правильним.
 
Щодо стягнення моральної шкоди
 
Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Судова практика виходить із того, що об`єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан особи, права якої порушені (потерпілого), є, зокрема, неможливість продовження активного суспільного життя, втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.
Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Позивач, як на підставу задоволення позову, посилається на те, що під час вище зазначених подій (пошкодження автомобіля) вона зазнала погіршення її психологічно-емоційного стану та сильних душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків та інших негативних явищ, які були пов`язані з пошкодженням її майна, компенсацію яких вона оцінює в розмірі 10000,00 грн..
Разом з тим, позивач не надала до суду жодних доказів заподіяння їй сильних душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача у справі, зокрема, доказів погіршення її здоров`я, психологічно-емоційного стану або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком пошкодженням її майна та протиправної діяльності відповідача, передбачених статтею 23 ЦК України.
Також, позивач не надала належних та допустимих доказів спричинення їй моральної шкоди (моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру) та наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправною діяльністю заподіювача, а також не обґрунтовано, з чого позивач виходила при визначенні розміру заподіяної їй шкоди в розмірі 10000,00 грн., а тому суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено заявлені позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди. А відтак висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є обґрунтованим.
Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року(далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
У контексті вищенаведеного, апеляційний суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
 
Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги
 
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2021 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Козачкова Віталія Леонідовича залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 
2021 року залишити без змін.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                           А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                             Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна