КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 листопада 2021 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 753/15507/21
номер провадження №22-ц/824/15166/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Нежури В.А.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Потапьонок К.В.,	
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року /суддя Курічова В.М./
за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернулась з вимогами про  стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за борговими розписками у розмірі 35 860 доларів США.
Одночасно з поданням позову ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про його забезпечення, у якій просила накласти на рухоме та нерухоме  майно, у тому числі грошові кошти, частку в корпоративних правах (статутного капіталу) у Товаристві з обмеженою відповідальністю «КАРГО БРОК СЕРВІС ЛТД», що належать ОСОБА_3 в межах суми 35 860,00 доларів США, що станом на 30.07.2021 відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 964 849, 16 коп.
Ухвалою  Дарницького районного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено. /а.с. 21-22/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2   звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу скасувати, задовольнивши вимоги заяви.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано те, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову є існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову, а не наявність чи відсутність у відповідача майна певної вартості. Позивач просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме  майно, у тому числі грошові кошти - частку в корпоративних правах у ТОВ «КАРГО БРОК СЕРВІС ЛТД», що належать ОСОБА_3 лише в межах суми 35 860,00 доларів США, що відповідає принципу співмірності.
Щодо правомірності накладення арешту на частку товариства, вказував, що судом першої інстанції не враховано позиції Верховного Суду у справі № 756/3322/19  викладеної у Постанові від 06.09.2021 року про те, що накладення арешту па належну відповідачу частку корпоративних прав за своїм змістом полягає виключно у обмеженні права особи розпорядитися цією часткою у статутному капіталі (провести її відчуження), проте не позбавляє відповідача права володіння і користування цією часткою, зокрема не перешкоджає використанню у господарській (підприємницькій) діяльності та виконанню зобов`язань з іншими особами чи контрагентами.
За таких обставин, висновки суду про відсутність підстав для забезпечення позову є цілком необґрунтованими.
Апелянт в режимі відеоконференції на зв`язок не вийшов з невідомих суду причин, інші сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином,  тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що позивач звернулась з вимогами про  стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за борговими розписками у розмірі 35 860 доларів США.
Одночасно з поданням позову ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про його забезпечення, у якій просила накласти арешт на рухоме та нерухоме  майно, у тому числі грошові кошти, частку в корпоративних правах (статутного капіталу) у Товаристві з обмеженою відповідальністю «КАРГО БРОК СЕРВІС ЛТД», що належать ОСОБА_3 в межах суми 35 860,00 доларів США, що станом на 30.07.2021 відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 964 849, 16 коп.
Вимоги заяви позивач обґрунтовувала тим, що предметом спору є заборгованість за борговими розписками в розмірі 35 860,00 доларів США, яку відповідач своєчасно не повернула, що дає підстави вважати, що в разі незабезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме, рухоме майно, а також на грошові кошти належні відповідачу, можуть бути порушені права позивача або буде існувати  реальна загроза їх порушення, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим  виконання рішення суду в разі його задоволення.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався нормами ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України про те, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Судом першої інстанції враховано принцип співмірності, який передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. 
З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Оскільки позивач ні у заяві, ні у позові не зазначила та не надала доказів, що у відповідача є належне на праві власності майно, наявні грошові кошти, (окрім витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, згідно з яким розмір статутного капіталу у ТОВ «КАРГО БРОК СЕРВІС ЛТД», що належить відповідачу та становить 200,00 грн), суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про вжиття такого способу забезпечення, як арешт майна, оскільки накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно, яке належить відповідачу, в даному випадку є неспівмірним з заявленими позовними вимогами, а накласти арешт на майно відповідача у розмірі, яка є співмірною з ціною позову, неможливо, оскільки позивач не зазначила, на яке саме майно, належне відповідачу, вона просить суд накласти арешт.
Доводи апеляційної скарги, щодо співмірності вимог у зв`язку з тим, що апелянт вказує розмір заборгованості, в якому необхідно накласти арешт, апеляційним судом відхиляється з огляду на суб`єктивне трактування заявником законодавства.
Так, звертаючись із заявою, для забезпечення перевірки вимог співмірності предмета позову та заходів забезпечення позову, заявник зобов`язаний надати докази наявності майна та його вартості, а в разі виникнення труднощів, клопотати про витребування таких даних.
Суд, накладаючи арешт на майно, в межах вимог, повинен зазначати таке майно, тому такі вимоги як накладення арешту на рухоме та нерухоме  майно, у тому числі грошові кошти, задоволенню не підлягають.
Щодо частки у статутному капіталі товариства, апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги, з посиланням на позицію касаційної інстанції, оскільки до заяви про забезпечення позову долучено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, згідно з яким розмір статутного капіталу у ТОВ «КАРГО БРОК СЕРВІС ЛТД» становить 200,00 грн, а тому накладення арешту на вказану частку не є доцільним та не забезпечить мети заходів забезпечення позову.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року - залишити без задоволення.  
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року - залишити без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: