Справа № 2-2116/2011                        Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 22-ц/811/1709/21                Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 81

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       26 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                     головуючого - судді Ніткевича А.В.,     
                                     суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
                                     секретаря Юзефович Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» про заміну сторони у виконавчому провадженні,-
встановив:
У листопаді 2020 року представник ТзОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» Чапік М.М. звернувся до суду із заявою про заміну стягувача у справі № 2-2116 за позовом ПАТ «СЕБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТзОВ «Тиверія» про стягнення заборгованості.
Заяву обгрунтовує тим, що 25 вересня 2020 року між ПАТ «ФІДОБАНК», яке є правонаступником АБ «Анжіо», ВАТ «АКБ «Престиж», ВАТ «Ерсте Банк», ПАТ «Ерсте Банк», АБ «Факторіал-Банк», ВАТ «СЕБ Банк» та ТзОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № GL3N218881, за умовами якого останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 086-В/46 від 10.04.2008 та усіма забезпечувальними договорами, в тому числі договорами поруки від 10.04.2008 укладеними з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТзОВ «Тиверія», тому заявник на даний час є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «ФІДОБАНК» (правонаступника ПАТ «СЕБ Банк») за кредитним договором. Просив заяву задовольнити.
Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року заяву задоволено.
Замінено стягувача по виконанню судового рішення у справі № 2-2116 з Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на правонаступника – Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС». 
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , з ухвалою суду не погоджується, вважає таку незаконною та необгрунтованою, такою, що постановлена з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що у п. 3 договору про відсутплення права вимоги було передбачено, що новий кредитор зобовязаний повідомити боржника про відступлення права вимоги.
Разом з цим, підтверджень на виконання вказаної умови суду не надано, оскільки в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження повідомлення боржника про відступлення права вимоги.
Зазначене залишилося поза увагою суду, а саме суд не взяв до уваги, що ОСОБА_1 не повідомлявся про відступлення права вимоги.
Також зазначає, що у матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження права заявника на звернення до суду із заявою про заміну стягувача його правонаступником за заборгованістю згідно рішення Галицького районного суду м. Львова у справі № 2-2116 від 16.06.2011.
Відсутні в матеріалах справи і докази пре`дявлення виконавчих документів на виконання.
Оскільки виконавчих документів суду не надано, на думку апелянта, до суду звернувся неналежний суб`єкт.
Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Учасники справи апелянт ОСОБА_1 , представник заявника ТзОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС», заінтересовані особи ПАТ «ФІДОБАНК», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ТзОВ «Тиверія» будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, в сдове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки, при цьому представник ОСОБА_1 – адвокат Качмар І.О. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю в іншому судовому засіданні, однак доказів про виклик у таке засідання не подав.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. 
При вирішенні спору суд першої інстанції врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05 грудня 2018 року справа № 643/4902/14-ц, у яких йдеться про те, що заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, а вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке.
Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
 Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Судом встановлено, що заочним рішенням Галицького районного суду міста Львова у цивільній справі № 2-2116 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиверія» про стягнення заборгованості.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиверія» солідарно в користь Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» 8654574 гривень 19 копійок заборгованості.   
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиверія» солідарно в користь Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» 1700 гривень судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.   
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.
Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2011 року залишено без змін.
Таким чином, заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2011 року набрало законної сили, тому підлягало обов`язковому виконанню.
Разом з цим, суд першої інстанції встановив, що на час розгляду даної справи докази пред`явлення виконавчих документів до виконання, відсутні.
В свою чергу, 25 вересня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК», яке є правонаступником АБ «Анжіо», ВАТ «АКБ «Престиж», ВАТ «Ерсте Банк», ПАТ «Ерсте Банк», АБ «Факторіал-Банк», ВАТ «СЕБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № GL3N218881, згідно з умовами якого останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 086-В/46 від 10.04.2008 та усіма забезпечувальними договорами, в тому числі договорами поруки від 10.04.2008 укладеними з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТзОВ «Тиверія» (т. 4 а.с. 7-9).
Згідно із пунктом 4 договору, сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 52 589658,70 грн без ПДВ. Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 14 цього договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.
Згідно із п. 14 договір набуває чинності з дня його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін та нотаріального посвідчення.
За цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основним договорами, зокрема включаючи право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основним договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах визначених у додатку № 1 до цього договору. 
Вказане підтверджується додатком № 1 до Договору про відступлення прав вимоги №GL3N218881 (т. 4 а.с. 10-11).
Матеріали справи містять платіжне доручення № 2353 від 23.09.2020, з якого вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» здійснило переказ коштів на рахунок Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» у сумі 52 589658,70 грн.
З врахуванням зазначених обставин ТзОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні, обґрунтовуючи таку тим, що заміна сторони правонаступником може відбуватися, як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь якій стадії процесу.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18), постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №2-230/11 та в ухвалі Верховного Суду від 07 лютого 2020 року у справі № 166/822/19.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.
Згідно із ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 442 ЦПК України).
Звертаючись до суду із заявою ТзОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» зазначає, що набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 , як боржника ПАТ «ФІДОБАНК», тобто є правонаступником останнього.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.
Виходячи із змісту договору відступлення права вимоги № GL3N218881 від 25.09.2020, його предметом є уступка права вимоги за кредитними договорами, які зазначені у Додатку №1 до цього договору.
Заперечуючи вимоги по заяві про заміну стягувача його правонаступником та не погоджуючись із оскаржуваною ухвалу, божник ОСОБА_1 свої доводи фактично зводить до того, що на його думку, він, як боржник, не був повідомлений про відступлення права вимоги, а також, що заявник є неналежним суб`єктом для подання відповідної заяви.
В свою чергу, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина друга статті 516 ЦК України).
Разом з тим, колегія суддів виходить з того, що відповідність укладеного між ПАТ «ФІДОБАНК» та ТзОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, вимогам чинного законодавства, а також набрання ним чинності, не є предметом спірних правовідносин, а відтак не перевіряється судом.
Іншими словами, заміна стягувача його правонаступником є процесуальним питанням, яке вирішується на підставі відповідних доказів та не поставлене в залежність від обставин справи по суті.
Більше того, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.
Поряд з цим, судом не встановлено обставин, за яких правомірність правочину про відступлення права вимоги, на підставі якого відбувся перехід права вимоги до ТзОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС», у передбаченому законом порядку спростована на підставі судового рішення. 
Таким чином, ТзОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» набуло права вимоги первісного кредитора по відношенню до  ОСОБА_1 .
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
У контексті передбаченого ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року права на справедливий суд, яке відповідно до ст. 2 ЦПК України є завданням цивільного судочинства Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що судовий розгляд і виконавче провадження – це перша та друга стадії загального провадження у цивільних справах, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання (див. «Стаднюк проти України» (Stadnyuk c. Ukraine), N 30922/05, п. 21, 27 листопада 2008 року). Однак виконавче провадження не може бути відокремлене від судового розгляду, і тому вони мають розглядатись як цілісний процес (див. «Сіка проти Словаччини» (Sika c. Slovaquie), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року; «Побегайло проти України» (Pobegailo c. Ukraine), N 18368/03, п. 18, 29 березня 2007 року).
Європейський суд з прав людини у контексті змісту права на справедливий суд також зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду. При цьому, реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду, позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
До таких висновків дійшов касаційний суд у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18).
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Висновки суду першої інстанції про те, що ТзОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» набуло всіх прав кредитора щодо боржника ОСОБА_1 , а тому набуло і права звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача, відповідають матеріалам справи та нормам статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», а наведені з цього приводу доводи скарги є недоведеними, безпідставними та висновки суду не спростовують.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального права, тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 жовтня 2021 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк