Справа № 461/9859/20                                Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р. 
Провадження № 22-ц/811/899/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук 
розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Галицького районного суду міста Львова від 17 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

       25.11.2020 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.06.2007 у розмірі 29 881,91 грн та судові витрати. 
       Позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заву б/н від 14.06.2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 250 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 18 000 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, становить договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується, що вона ( ОСОБА_1 ) була повністю поінформована про умови кредитування, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 договору, згідно яких відповідач дала згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Станом на 11.10.2020 року заборгованість відповідача становить 29 881,91 грн, яка складається з: 21055,05 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8776,86 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 50 грн - нарахована пеня. Враховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.
       Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.
               Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21055 грн 05 коп.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 1481 грн 08 коп. сплаченого судового збору.
               У задоволенні решти вимог відмовлено за безпідставністю.
       Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог оскаржило АТ КБ «Приватбанк».
       Вважає його в частині незадоволених позовних вимог незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.        
       Зазначає, що, відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, враховуючи погоджений сторонами розмір відсотків за користування кредитом - 22,8% на рік (1.9% на місяць), про шо зазначено в Заяві від 27.06.2007 року. Так, судом першої інстанції проігноровано факт погодження з відповідачем умов кредитування (у тому числі щодо сплати процентів та штрафу) та безпідставно відмовлено в їх стягненні з посиланням на непогодження таких умов з відповідачем і правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17). Вважає, що судом першої інстанції не враховано погоджену сторонами базову відсоткову ставку 22,8% річних, шо призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками. Зазначає, що висновки суду про відсутність погодження умов кредитування є безпідставними. Користування кредитними коштами за допомогою платіжної картки підтверджується Випискою по рахунку про рух коштів та довідкою про видані картки. Оскільки, в даному випадку сторони узгодили розмір відсоткової ставки за користування кредитом, то позовні вимоги Банку щодо стягнення відсотків підлягають до задоволення, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним у
постанові від 4 грудня 2019 року у справі №750/6058/17-ц провадження 61-47353св18,постанові від 23 грудня 2019 року у справі №572/1169/17, відповідно до яких наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для
задоволення вимог про стягнення заборгованості за процентами. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. Доказів належного
виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем не надано. Відповідач не звертався до Банку з заявою про розірвання договору, а навпаки погодився з його умовами та прийняв їх до виконання, оскільки протягом тривалого часу користувався кредитною карткою та частково погашав заборгованість. Таким чином, суд незаконно звільнив відповідача від сплати заборгованості за простроченими відсотками, чим порушив права кредитора.
       Просить рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.
       Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Згідно ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       Згідно ст. 634ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Встановлено, що 14.06.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н, за умовами якого   ОСОБА_1 отримала в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у розмірі 250 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підписавши анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку». 
       У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 18 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.
       До кредитного договору банком долучено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. 
       Згідно розрахунку, наданого банком, заборгованість відповідача за договором № б/н від 14.06.2007 року станом на 11.10.2020 року становить 29 881,91 грн, яка складається з: 21055,05 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8776,86 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 50 грн - нарахована пеня. 
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення з відповідача відсотків та пені за договором б/н від 14.06.2007 року, районний суд виходив з того, що позивач не довів, що позичальник, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку погодився з такими; заява-анкета про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, яка підписана відповідачем, не містить умов щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів), а тому покликання банку на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємну частину спірного договору є безпідставними; роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом у справі, оскільки цей доказ з огляду на його мінливий характер повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.
       З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.
       З наведених мотивів, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим судом обставинам та зібраним у справі доказам.
       Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
       Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено – 01 листопада 2021 року.

       Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду міста Львова від 17 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 01 листопада 2021 року.

Головуючий:         Н.П. Крайник 

Судді:                О.М. Ванівський 

                                                                                         О.Я. Мельничук