ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2021 року 
справа № 712/2181/20		
провадження № 22-ц/821/1598/21		
категорія: 314000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І., 
суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,
секретаря - Захарченко А. Д. 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач  -  ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, які належать на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та коштів, належних у спільному сумісному майні в якості 1/2 частини цього майна, у складі головуючого судді Пироженка С. А., повний текст рішення складено 25 червня 2021 року, 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

05 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом вищезазначеного змісту.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 червня 2015 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від шлюбу дітей не мають, спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини припинилися з 12 березня 2018 року. 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. 
У період шлюбу позивач проходив військову службу у зв`язку із частковою мобілізацією з 19 березня 2014 року по 10 серпня 2017 року у військовій частині ПП НОМЕР_1 в зоні проведення антитерористичної операції та звільнений в запас на підставі наказу командира військової частини від 10 серпня 2017 року № 43. Виконуючи бойові завдання, він не мав фізичної можливості займатися звичними цивільними справами, у зв`язку із чим, коли ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , між ним та відповідачем було прийнято рішення оформити на дружину довіреність для здійснення належних необхідних дій від його імені та в його інтересах. 
Так, довіреністю від 07 вересня 2015 року, що посвідчена командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_4 , він уповноважив ОСОБА_2 бути його представником в усіх державних органах, органах нотаріату, підприємствах будь-яких форм власності та їх відділеннях.
Довіреністю від 01 лютого 2016 року, що посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р. В., він уповноважив ОСОБА_2 , в тому числі, з питань оформлення його спадкових прав на майно, що залишилося після смерті його матері, з правом реєстрації права власності на нерухоме майно на його ім`я та отримання у ПАТ «КБ «ПриватБанк» та будь-якій банківській установі України всіх успадкованих грошових коштів з нарахованими відсотками та компенсацією після смерті матері.
На підставі вказаної довіреності відповідач отримала на його ім`я Свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 лютого 2016 року, за яким він успадкував 2/3 частки у спадщині, яка складається з 10 450 грн 78 коп., які знаходилися на карткових та депозитному рахунках у ПАТ «КБ «ПриватБанк», а також 244 грн 31 коп., які знаходилися на компенсаційному та поточному рахунках у ПАТ «Державний ощадний банк України». Отже, його частка в спадковому майні склала 7 139 грн 06 коп.
Вказує, що вказані кошти він не отримував, оскільки їх отримала відповідач згідно вищевказаної довіреності. Згідно вимог сімейного законодавства вказані кошти є його особистою власністю, однак відповідач відмовляється їх надати.
Крім того, перебуваючи по місцю проходження військової служби, він залишив свою банківську (зарплатну) картку ОСОБА_2 для можливості отримання його заробітної плати. За період з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2016 року ОСОБА_2 з його зарплатної картки знято кошти в сумі 120 008 грн 94 коп., які є його заробітною платою, а отже і спільним майном набутим за час шлюбу. Вказані кошти відповідач використала на власні потреби та в добровільному порядку належну йому 1/2 частку в сумі 60 004 грн 47 коп., не повертає.
За викладеного позивач просив: стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі 7 139 грн 06 коп., які належать йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р. В. 09 лютого 2016 року та зареєстровано в реєстрі за    № 216; визнати спільним сумісним майном подружжя кошти в сумі 120 008 грн 94 грн. та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за кожним із сторін право приватної власності на 1/2 частину від зазначеної суми. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь 60 004 грн 47 грн. належної частки у спільному сумісному майні в якості 1/2 частини цього майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 120 008 грн 94 коп.
В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 , а саме: грошових коштів в сумі 120 008 грн 94 коп., визнано за кожним із них право приватної власності на 1/2 частину від зазначеної суми.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60 004 грн 47 коп., належної частки у спільному сумісному майні в якості 1/2 частини цього майна.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. 
Рішення мотивовано тим, що у разі придбання майна у період зареєстрованого шлюбу спільність майна презумується, а тягар доказування відсутності спільного майна покладається на сторону, яка це оспорює.
З викладеного випливає, що зазначена позивачем заробітна плата відповідно до ст. 61 СК України є об`єктом спільного майна подружжя.
При цьому, зважаючи на презумпцію спільності майна подружжя, суд прийшов до висновку про визнання спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 120 008 грн 94 коп. А тому позовні вимоги про визнання за кожним із них права приватної власності на 1/2 частину від зазначеної суми, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60 004 грн. 47 коп., належної частки у спільному сумісному майні в якості 1/2 частини цього майна, суд визнав обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
В свою чергу суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги, щодо стягнення з відповідачки коштів у сумі 7 139 грн 06 коп., які належать позивач на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р. В., 09 лютого 2016 року та зареєстровано в реєстрі за № 216, задоволенню не підлягають з підстав їх недоведеності. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 22 липня 2021 року, ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування їх судом першої інстанції, а також порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, порушила питання про його скасування в частині задоволених позовних вимог з постановленням нового судового рішення в цій частині про відмову у повному обсязі в задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог позову. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована незгодою ОСОБА_2 з висновками суду викладеними в оскаржуваному нею рішенні, а також не врахуванням місцевим судом того факту, що позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження того, що використання скаржницею спірних коштів здійснювалося не в інтересах сім`ї та без згоди позивача.
Крім того, банківська карта позивача не знаходилася весь час у скаржниці, нею користувався безпосередньо і сам позивач. Зокрема, із наявних на банківській карті коштів сплачувалися аліментні зобов`язання позивача на утримання дитини від першого шлюбу, здійснювалися перекази іншим особам та відбувалося списання коштів по страхуванню, водночас місцевим судом безпідставно не було взято до уваги вказаний факт. 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 висловив свої заперечення, щодо доводів приведеної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Вказав, що посилання скаржниці на не обґрунтованість судового рішення є безпідставним, аргументи наведені в позовній заяві є вмотивованими належними та допустимими доказами, що враховано судом при ухваленні оскаржуваного рішення. 

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 червня 2021 року.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року розгляд апеляційної скарги призначено на 08 вересня 2021 року на 15 год. 00 хв. з повідомленням учасників справи про дату час і місце її розгляду. В подальшому розгляд справи було відкладено на 06 жовтня 2021 року на 15 год. 00 хв. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2   перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2015 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 657 (а. с. 12).
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. В мотивувальній частині рішення зазначено про те, що спір про поділ спільного майна  між сторонами відсутній (а. с. 14).
ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України зв`язку із частковою мобілізацією з 19 березня 2014 року по 10 серпня 2017 року у військовій частині ПП НОМЕР_1 в зоні проведення антитерористичної операції та звільнений в запас на підставі наказу командира військової частини від 10 серпня 2017 року № 43, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1216 від 26 вересня 2017 року (а. с. 13).
Відповідно до Свідоцтва про смерть від 04 серпня 2015 року Серія І СР № 264586 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_1 – ОСОБА_3 (а. с. 16).
Згідно довіреності від 07 вересня 2015 року, що посвідчена командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником в усіх державних органах, органах нотаріату, підприємствах будь-яких форм власності та їх відділеннях. Також, уповноважив ОСОБА_2 від його імені здійснити свою прописку в  житловій площі за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 22).
Відповідно до довіреності від 01 лютого 2016 року, що посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р. В., ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 , в тому числі, з питань оформлення спадкових прав позивача на майно, що залишилося після смерті його матері, з правом реєстрації права власності на нерухоме майно на його ім`я та отримання у ПАТ «КБ «ПриватБанк» та будь-якій банківській установі України всіх успадкованих грошових коштів з нарахованими відсотками та компенсацією після смерті матері (а. с. 16, 17).
На підставі вказаної довіреності ОСОБА_2 отримала на ім`я ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 лютого 2016 року, за яким ОСОБА_1 успадкував 2/3 частки у спадщині, яка складається з 10 450 грн 78 грн., які знаходилися на карткових та депозитному рахунках у ПАТ «КБ «ПриватБанк», а також 244 грн 31 коп., які знаходилися на компенсаційному та поточному рахунках у ПАТ «Державний ощадний банк України» (а. с. 18). 
З виписки по картковому рахунку, що відкритий на ім`я ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що за період з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2016 року по ньому здійснювалися операції як по надходженню готівкових коштів у вигляді заробітної плати так і по зняттю готівки, більша частина операцій в зазначений період проведені в м. Черкаси (а. с. 24-30). 
ОСОБА_1 має другу групу інвалідності, що стверджується посвідченням Серія НОМЕР_3 (а. с. 10).

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного. 

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд Черкаської області, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).
Предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині визнання спільним сумісним майном подружжя коштів в сумі 120 008 грн 94 коп. – заробітної плати отриманої позивачем ОСОБА_1 за період з 01.08.2015 по 31.08.2016  на зарплатну картку та, за твердженням позивача, знятих   ОСОБА_2 з даної картки, та стягнення 1/2 їх частини в порядку поділу.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
За ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
За змістом ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У відповідності до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності  подружжя, ділиться між ними в натурі.
Таким чином, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, зокрема і заробітна плата одержана одним із подружжя за час шлюбу.
Тлумачення вказаних норм також свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (ст. 70 СК України); по - друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (ст. 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.
Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18.
В пунктах 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N11 роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі – п. 30 приведеної Постанови.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №11 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) (2947-14).
Позивач, звертаючись до суду у березня 2020 року та ставлячи питання, зокрема, про визнання спільним сумісним майном подружжя коштів в сумі 120 008 грн 94 коп. та їх поділ в рівних частинах, що є предметом даного апеляційного оскарження за результатами розгляду рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 червня 2021 року, просив визнати кошти, які надійшли на його банківську картку, в якості заробітної плати з моменту видачі довіреності ОСОБА_2 , а саме з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2016 року, спільним сумісним майном, що набуте сторонами під час шлюбу та використано на особисті потреби відповідачки, за його твердження. 
В якості мотивів послався на те, що на час перебування його по місцю проходження військової служби, він залишив свою банківську (зарплатну) картку ОСОБА_2 для можливості отримання його заробітної плати. За період з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2016 року ОСОБА_2 з його зарплатної картки знято кошти в сумі 120 008 грн 94 коп., які є його заробітною платою, а отже і спільним майном набутим за час шлюбу. 
Позивач переконаний, що кошти відповідач використала саме на власні потреби, не повернувши йому 1/2 їх  частину в сумі 60 004 грн. 47 коп.
В якості доказу позивачем надано виписку по рахунку що відкритий на ім`я ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» з якого вбачається, що за період з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2016 року по ньому здійснювалися операції як по надходженню готівкових коштів у вигляді заробітної плати так і по зняттю готівки. Крім того, здійснювались перекази на інші карткові рахунки, оплата  продуктів та послуг. Більша частина операцій в зазначений період проведена в м. Черкаси.
Отже, з викладеного вбачається те, що позивач просить здійснити поділ того майна, яке вже фізично вибуло з його власності – витрачені кошти.
Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. 
Матеріали справи не містять даних того, що грошові кошти які знімалися з указаного карткового рахунку, а саме в спірний період коли сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, беззаперечно знімалися лише особою до якої пред`явлено позов.
При цьому, саме на позивача, що просить здійснити поділ таких коштів, покладається тягар доказування того, що ці кошти було витрачено одним з подружжя на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.
Крім того, позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачка здійснила відчуження коштів, про розподіл яких ставить питання позивач, чи використала їх на свій розсуд проти волі позивача або приховала їх. 
Водночас, колегія суддів звертає увагу і на те, що спірний період (отримання заробітної плати та зняття спірних коштів) позивачем визначено з 01.08.2015 по 31.08.2016, отже грошові кошти, що знаходились на картковому рахунку були зняті у період шлюбу, шлюб між сторонами, за ініціативи ОСОБА_1 , було розірвано судом 30.05.2018 та згідно змісту судового рішення шлюбні відносини між сторонами припинились 12.03.2018, станом на час розгляду справи в суді, останній стверджував про відсутність спору про поділ спільного майна подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6, 7 с. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.
В свою чергу місцевий суд, приходячи до висновку про задоволення позовних вимог в частині, що є предметом даного апеляційного оскарження, не врахував вищезазначені норми права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та не надав належної оцінки відсутності ґрунтовної доказової бази на підтвердження заявлених позовних вимог.
На ряду з викладеним судова колегія зазначає, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з приведеним позовом в березні 2020 року, не надав суду доказів на підтвердження того, що набуті у шлюбі грошові кошти, які є предметом спору, були наявні у     ОСОБА_2 на час припинення спільного ведення господарства чи на момент ухвалення рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2018 року про розірвання шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки підлягає поділу лише майно наявне у подружжя на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб.  
Таким чином виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , скасування судового рішення в оскаржуваній частині, та ухвалення нового про відмови в задоволенні позовних вимог щодо  визнання спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 коштів в сумі 120 008 грн 94 коп. та їх поділу. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. 
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 червня 2021 року в частині визнання спільним сумісним майном подружжя коштів в сумі 120 008 грн 94 коп. та їх поділу - скасувати. 
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання спільним сумісним майном подружжя коштів в сумі 120 008 грн 94 коп. та їх поділу - відмовити.
В іншій частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 червня 2021 року не оскаржувалося.
Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені нею за подання апеляційної скарги в сумі 1 800 грн 13 коп. в порядку компенсації їх за рахунок держави. 
Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                                                           Л. І. Василенко 

Судді:                                                                                                                      В. Г. Бородійчук 
                                                                                                                         
                                                                                                                                О. В. Карпенко