ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/31823/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 листопада 2021 року                                                                  м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
 
  В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, у якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 06 листопада 2020 року №00008733508, яким накладено штраф у розмірі 395422,12 грн. на ОСОБА_1 .
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2021 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне зясування обставин справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 24.11.2021.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання платником податків вимог податкового та валютного законодавства за період з 04 вересня 2019 року по 31 серпня 2020 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиного внеску) за період з 04 вересня 2019 року по 31 серпня 2020 року.
За результатами проведеної перевірки, контролюючим органом складено акт від         26 жовтня 2020 року № 1222/26-15-35-08-258019346, в якому зазначено наступні порушення вимог податкового законодавства:
- пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України, а саме порушення термінів сплати авансових внесків по єдиному податку протягом визначеного строку;
- статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», та встановлено факт проведення розрахункових операцій без застосування РРО всього на суму 3954221,25 грн.
Позивачем подано заперечення на висновки акту від 26 жовтня 2020 року №1222/26-15-35-08-258019346.
Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, листом від 04 листопада 2020 року № 14/Ж12/26-15-35-08-27, повідомило позивача про те, що за результатами розгляду заперечень, останні залишені без задоволення, а висновку акту без змін.
Також, на підставі висновків акту від 26 жовтня 2020 року № 1222/26-15-35-08-258019346, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №00008733508 від 06 листопада 2020 року.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що з виписки про рух коштів на банківському рахунку AT КБ «ПриватБанк» по поточному рахунку, встановлено що ФОП ОСОБА_1 отримала дохід за період з 01 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року в сумі 1471181,90грн. з призначенням платежу «Розрахунки з еквайрінгу 14360570», а отже, відбулось перевищення ліміту в 1000000 грн., а тому, остання мала зареєструвати та використовувати реєстратори розрахункових операцій з 01 жовтня 2020 року. Тож, встановлено факт проведення у 2020 році розрахункових операцій без застосування РРО всього на суму 3954221,25 грн., чим порушено вимоги статті 3 Закону        № 265/95-ВР. Щодо посилань позивача на те, що сума коштів, що надійшла на розрахунковий рахунок позивача (ФОП), включала не лише дохід від виручки, а й кошти що були зараховані на рахунок позивача за товар з рахунків юридичних осіб (покупців товару), які були повернені покупцю товару за листами-заявами та відповідними платіжними дорученнями на суму 578380 грн., суд зазначив, що платник податків не виконав свого обов`язку щодо надання всіх документів до перевірки та не скористався своїм правом надати їх до заперечення на акт перевірки. Отже, таких документів у позивача до винесення податкових повідомлень-рішень не було. Більше того, в запереченні на акт перевірки про вищевказані обставини, що підтверджують позицію позивача взагалі нема ні слова згадки.  Окрім того, надані до суду дублікати квитанцій про повернення помилково отриманих коштів складені у листопаді 2020 року (10 листопада 2020 року, 11 листопада 2020 року, 12 листопада 2020 року, 13 листопада 2020 року), тобто, дії щодо сплати фактично здійснені вже після проведення перевірки, розгляду заперечення та винесення податкового повідомлення рішення. Крім того, долучена до позовної заяви декларація за 2019 рік, має відмітку «уточнююча» та подано 16 листопада 2020 року. Отже, за висновками суду першої інстанції, такі дії здійснені тільки для підтвердження нової позиції платника податків в суді та ухилення від сплати правомірно нарахованих штрафних санкцій через порушення податкового законодавства.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк, відповідно до уточнюючої податкової декларації, яка була подана позивачем, як платником єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2019 рік, сума доходу за вказаний період склала 892801,90 грн. Тобто, не відбулось в 2019 році перевищення суми доходу у 1000000 грн., а тому, позивач з 01.01.2020 не мала реєструвати та використовувати реєстратори розрахункових операцій. Також, судом не було враховано, що сума коштів, що надійшла на розрахунковий рахунок позивача (ФОП), включала не лише дохід від виручки, а й кошти що були зараховані на рахунок позивача за товар з рахунків юридичних осіб (покупців товару), які були повернені покупцю товару за листами-заявами та відповідними платіжними дорученнями на суму 578380 грн.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає   Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі Закон № 265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі
У силу норм пунктів 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим   Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.
За змістом приписів статті 2 Закону № 265/95-ВР, розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця; місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.
Відповідно до статті 3 Закону №265/95-ВР, зазначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: 1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим   Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; 2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.
При цьому, статтею 9 Закону № 265/95-ВР, передбачені випадки, за яких реєстратори розрахункових операцій не застосовується. 
Так, пунктом 12 вказаної статті визначено, що реєстратор розрахункових операцій не застосовується, якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються (оптова торгівля тощо).
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР, у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої   законом   на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: вчинене вперше - 1 гривня; за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).
Вимоги до організації та регулювання обігу готівки регулюються «Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 (далі Положення №148).
Відповідно до пункту 11 розділ ІІ Положення № 148, готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі.
Оприбуткуванням готівки в касах відокремлених підрозділів установ/підприємств, а також у касах фізичних осіб - підприємців, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та/або КОРО без ведення касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень на підставі даних розрахункових документів шляхом формування та друку фіскальних звітних чеків і їх підклеювання до відповідних сторінок КОРО / занесення даних розрахункових квитанцій до КОРО.
Суб`єкти господарювання, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та/або КОРО, використовують КОРО для: 1) підклеювання та зберігання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках КОРО; 2) здійснення операцій із розрахунковими квитанціями в разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії; 3) обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, перевірок конструкцій та програмного забезпечення РРО.
Вимоги щодо форми та порядку ведення книги обліку розрахункових операцій встановлено «Порядком реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 липня 2016 року №547 із змінами та доповненнями (далі порядок №547).
Відповідно до частини 4 розділу ІІ Порядку № 547, реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, суб`єкт господарювання повинен забезпечити використання книги ОРО у тій господарській одиниці, що зазначена на титульній сторінці книги ОРО при її реєстрації/перереєстрації, або з тим РРО, до якого така книга зареєстрована.
Використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків до відповідних сторінок книги ОРО; щоденне виконання записів (у разі здійснення розрахункових операцій) про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо; у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії - здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій; ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО у відповідному розділі книги ОРО.
Так, пунктом 81.1 статті 81 ПК України, передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: - направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи; - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дача початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку.
Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; - копії наказу про проведення перевірки; - службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
Згідно з положеннями пункту 296.10 статті 296 ПК України, реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку: - першої групи; - другої і третьої груп (фізичні особи - підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень застосування реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов`язковим. Застосування реєстратора розрахункових операцій розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що в періоді з              01 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року, ФОП ОСОБА_1 відповідно до заяви на право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, було обрано систему оподаткування доходів, шляхом сплати авансових платежів по єдиному податку встановленої для II групи. А у період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2020 року, позивач перебувала на загальній системі оподаткування, відповідно до наданих документів встановлено, що діяльність не здійснювала, доходів не отримувала в зазначений період. У періоді з 01 квітня 2020 року по 31 серпня 2020 року, останньою було обрано спрощену систему оподаткування доходів, шляхом сплати авансових платежів по єдиному податку встановлених для II групи.
Фактично, в перевіряємому періоді відповідно до наданих документів,                      ФОП ОСОБА_1 здійснювала діяльність з надання послуг мобільного харчування, розрахунок за які здійснювалися по безготівковому рахунку, шляхом сплати платіжними картками.
Перевіркою наявних матеріалів, наданих ФОП ОСОБА_1 до перевірки та виписки про рух коштів на банківському рахунку AT КБ «ПриватБанк» по поточному рахунку № НОМЕР_1 , встановлено що ФОП ОСОБА_1 отримала дохід за період з 01 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року в сумі 1471181,90грн. (тобто, перевищила ліміт в 1000000 грн.), а застосування реєстратора розрахункових операцій розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку.
Тож, за висновками податкового органу, які були підтримані судом першої інстанції, позивач за період з 01 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року здійснювала розрахунки шляхом проведення розрахункових операцій платіжними картками на розрахунковий рахунок в сумі 1471181,90 грн. з призначенням платежу «Розрахунки з еквайрінгу 14360570» та мала зареєструвати та використовувати реєстратори розрахункових операцій з 01 жовтня 2020 року. В період з 01 січня 2020 року по 31 серпня 2020 року, ФОП ОСОБА_1 відповідно до виписки про рух коштів на банківському рахунку по поточному рахунку, було здійснено розрахунки платіжними картками в сумі 3954221,25 грн. Таким чином, встановлено факт проведення розрахункових операцій без застосування РРО всього на суму 3954221,25 грн., чим порушено вимоги статті 3 Закону № 265/95-ВР.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач в позовній заяві та апеляційній скарзі посилається на статтю 292 ПК України, згідно якої, до доходу не включаються суми коштів (аванс предоплата), що повертаються покупцю товару (робіт, послуг) - платнику єдиного податку та/або повертаються платником єдиного податку покупцю товару (робіт, послуг), якщо таке повернення відбувається внаслідок повернення товару, розірвання договору або за листом-заявою про повернення коштів. За доводами апеляційної скарги, відповідно до уточнюючої податкової декларації, яка була подана позивачем, як платником єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2019 рік, сума доходу за вказаний період склала 892801,90 грн., тобто, не відбулось в 2019 році перевищення суми доходу у 1000000 грн., а тому, позивач з 01.01.2020 не мала реєструвати та використовувати реєстратори розрахункових операцій. Також, судом першої інстанції не було враховано, що сума коштів, що надійшла на розрахунковий рахунок позивача (ФОП), включала не лише дохід від виручки, а й кошти що були зараховані на рахунок позивача за товар з рахунків юридичних осіб (покупців товару), які були повернені покупцю товару за листами-заявами та відповідними платіжними дорученнями на суму 578380 грн.
На підтвердження вказаного, остання наголошує на необхідності врахування інформації з  листів-заявок від 21 жовтня 2019 року, 22 жовтня 2019 року, 24 жовтня 2019 року, 25 жовтня 2019 року, 28 жовтня 2019 року, 29 жовтня 2019 року та 30 жовтня 2019 року та дублікатів квитанцій про повернення помилково отриманих коштів.
Колегія суддів бере до уваги вказані посилання апелянта, однак, вважає, що позивач не виконала обов`язку щодо надання всіх документів до перевірки та не скористалась правом надати їх до заперечення на акт перевірки. Отже, суд першої інстанції цілком обґрунтовано констатував, що вказаних документів у позивача до винесення податкових повідомлень-рішень не було, на підтвердження чого, також вказує і те, що в запереченні на акт перевірки про вищевказані обставини, що підтверджують позицію позивача не було зазначено, документі не надано. Також, наведене вище підтверджує і те, що долучені до позовної заяви дублікати квитанцій про повернення помилково отриманих коштів, складені та проведені банком лише у листопаді 2020 року (10 листопада 2020 року, 11 листопада 2020 року,            12 листопада 2020 року, 13 листопада 2020 року), тобто, дії щодо сплати фактично здійснені вже після проведення перевірки, розгляду заперечення та винесення податкового повідомлення рішення.
Також, колегія суддів враховує й те, що згідно акта позапланової виїзної перевірки, копію наказу та направлення на проведення перевірки предявлено 12.10.2020 позивачу, перевірку проведено в приміщенні ГУ ДПС у м. Києві згідно заяви, поданої до ГУ ДПС у      м. Києві. Тобто, перевірку було проведено з відома та в присутності позивача, а отже, позивач, достеменно знаючи про предмет перевірки та наявність обставин, які підтверджують відсутність у 2019 році перевищення суми доходу у 1000000 грн., мала надати такі документи до перевірки або до заперечень на акт перевірки, у разі, якщо такі існували на той момент.
Так, відповідно до вимог пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, на підставі яких платники податків ведуть облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого ПК України граничного терміну подання такої звітності.
Пунктом 44.5 статті 44 ПК України, визначено, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 ПК України, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити орган державної податкової служби за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності.
Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
У відповідності до пункту 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
          Отже, наявність первинних документів під час проведення перевірки, є необхідною умовою для підтвердження правомірності декларування показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати такі первинні документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондується з обов`язком контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів. Ненадання платником податків відповідних документів прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК до їх відсутності.
Щодо доводів апеляційної скарги про подання уточнюючої податкової декларації за 2019 рік, згідно якої, сума доходу за вказаний період склала 892801,90 грн., тобто, не відбулось в 2019 році перевищення суми доходу у 1000000 грн., а тому, позивач з 01.01.2020 не мала реєструвати та використовувати реєстратори розрахункових операцій, яка була прийнята контролюючим органом та до якої не виникло питань, колегія суддів зазначає, що така  була подана вже після проведення перевірки та прийняття оскаржуваного ППР - 16 листопада 2020 року, а також, податкова має обовязок прийняти від платника податків уточнюючу декларацію, а надавати задекларованим показникам, може бути надана оцінка за результатами її опрацювання та проведення відповідної перевірки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при проведенні перевірки та прийнятті оскаржуваного рішення, субєкт владних повноважень - податковий орган не допустив порушень та діяв у відповідності до норм ПК України.
Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що у цілому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2021 р. - залишити без змін.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                            О.М. Ганечко

Судді                                                                                                         В.В. Кузьменко

                                                                                                              Я.М. Василенко