П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/1780/21	

Категорія: 106030000                                                                                               Головуючий в 1 інстанції: Морська Г. М.
                                                                                                                                     Місце ухвалення:  м.Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –  Лук`янчук О.В.
суддів              –  Бітова А. І.
                                  –  Ступакової І. Г. 
            при секретарі –   Черкасовій Є.А.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Херсонської обласної прокуратури на  рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді недоотриманого посадового окладу,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Херсонської обласної прокуратури, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Херсонської обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 частини заробітної плати, а саме посадового окладу;
- стягнути з Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, у вигляді недоотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за ч.3 ст.81 ЗУ "Про прокуратуру", завданої положеннями пункту 26 розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015 по 04.06.2020 р. у сумі 997104,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що положеннями ст. 81 Закону України “Про прокуратуру” щодо заробітної плати прокурора та  її складових та Законів України “Про Державний бюджет України на 2015 рік” - “Про Державний бюджет України на 2020 рік”, з 25.09.2019 абз.1 ч. 3 ст. 81 Закону України “Про прокуратуру” визначено посадовий оклад прокурора окружної прокуратури у вигляді 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Пункт 1 частини 4 статті 81 зазначеного Закону передбачає, що посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: прокурора обласної прокуратури 1,2, у зв`язку з чим, посадовий оклад позивача мав становити: з 01.07.2015 по 04.06.2020р. 1156234,0грн. Позивач стверджує, що рішенням Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України, визнано неконституційним положення зазначеного пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України “Про прокуратуру” № 1697-VII від 14.10.2014 зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно позивач вважає необґрунтованим визначення відповідачем розміру посадового окладу згідно постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 та вважає, що за час перебування на посаді в органах прокуратури він недоотримав за період з 01.07.2015 по 04.06.2020, по день звільнення, заробітної плати у вигляді посадового окладу у сумі 997104,0 грн., яку просить стягнути в судовому порядку.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Херсонської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 частини заробітної плати у вигляді посадового окладу визначеного за ч.3 ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, за період з 27.03.2020 по 04.06.2020.
Зобов`язано Херсонську обласну прокуратуру здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 27.03.2020 по 04.06.2020, включно, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, та виплатити різницю недоотриманої суми заробітної плати з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначається, що його вимоги щодо застосування до спірних правовідносин норм прямої дії ч. 3 ст. 152 Конституції України та стягнення частини недоотриманої заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» за період з 01 липня 2015 року по 04 червня 2020 року є обґрунтованими. При цьому зазначив, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свої прав та не навів суду обґрунтованих розрахунків суми стягнення, оскільки позивачем надано детальний розрахунок стягнення з посиланням на відповідні нормативно-правові акти.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Херсонська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати в цій частині та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначається, що задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції не врахував, що підставою нарахування та виплати позивачу заробітної плати у період з 27.03.2020 року по 04.06.2020 року, у розмірі визначеному постановою КМ України №505 було не окреме положення п. 26 Розд. VI «Прикінцевих та перехідних положень» Бюджетного Кодексу України, а п. 3 роз. ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ № 113-ІХ, який неконституційним не визнавався.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.  
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 із жовтня 2002 року працював на різних посадах в органах прокуратури.
Наказом прокурора Херсонської області від 02.06.2020р. № 253к позивач звільнений із займаної посади прокурора відділу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України “Про прокуратуру” з 04.06.2020р.
Позивач стверджує, що він недоотримав належну йому заробітну плату у зв`язку із чим звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 не впливає на спірні правовідносини до 26.03.2020, оскільки виникли до його прийняття, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, а тому прийшов до висновку, що в період з 01.07.2015 по 25.03.2020, положення зазначеної норми були чинними та підлягали застосуванню відповідачем, а тому підстав для задоволення позовних вимог у цій частині не має.
Щодо періоду з 27.03.2020 по 04.06.2020, по день звільнення позивача зі служби, суд першої інстанції зазначив, що прокуратурою були вчинені відповідні дії щодо нарахування заробітної плати позивача, факт такого нарахування позивач не оспорює та визнає, але таке нарахування не було здійснено в належному розмірі посадового окладу, визначеного за ч.3 ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, що свідчить про протиправність саме дій відповідача, а не вчинення бездіяльності, а тому прийшов до висновку про визнання дій протиправними.
При цьому, суд не погодився із обраним позивачем способом захисту порушеного права шляхом стягнення з Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 недоотриманої заробітної плати, оскільки обрахунок суми має проводити роботодавець із урахуванням кількості відпрацьованих днів, а тому прийшов до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 27.03.2020 по 04.06.2020, включно, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, та виплатити різницю недоотриманої суми заробітної плати  з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.
Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваного рішення з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує його незаконність та протиправність, колегія суддів виходить з наступного. 
Так, спірні правовідносини регулюються ЗУ «Про прокуратуру» , ЗУ «Про оплату праці» Бюджетним кодексом України.
14.10.2014 було прийнято Закон України №1697-VII “Про прокуратуру” (далі-Закон №1697-VII, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), який набрав чинності 15.07.2015.
Положеннями  статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1697-VII), врегульовано питання заробітної плати прокурора - складові, розміри посадових окладів залежно від займаної посади, доплата за вислугу років. Встановлено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом  та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
У зазначеній статті основою для визначення розміру посадового окладу взято мінімальну заробітну плату, розмір якої, в свою чергу, у спірний період визначався відповідними положенням Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік.
Згідно ч. 3 ст. 81 Закону №1697-VII посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.
Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом, зокрема, прокурора регіональної прокуратури - 1,2 (п.1 ) ч. 4 ст. 81 Закону №1697-VII).
Отже, починаючи з 15.07.2015 відбулися поетапні зміни в оплаті праці працівників прокуратури, збільшувались відповідно розміри посадових окладів працівників прокуратури,
Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР (далі - Закон №108/95-ВР) умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до  статті 13 Закону №108/95-ВР  оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Згідно з частинами 1, 2  статті 23 Бюджетного кодексу України  будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно частини 1  статті 51 Бюджетного кодексу України  керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
За нормами  статті 89 Закону №1697-VII  фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.
Відповідно до  статті 90 Закону №1697-VII  фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Та, зокрема, Законом України від 28.12.2014 № 79-VIII “Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин” (набрав чинності з 01.01.2015) внесено зміни до Бюджетного кодексу України, розділ VI “Прикінцеві та перехідні положення” якого доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України “Про прокуратуру” частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII “Перехідні положення” Закону України від 14 жовтня 2014 року “Про прокуратуру” застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Пункт 9 Прикінцевих положень Закону  України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» передбачає, що норми і положення, зокрема,  статті 81 Закону України «Про прокуратуру», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.
Тобто, Бюджетним кодексом та Законом України “Про Державний бюджет України на 2015 рік”, як спеціальними законами, які регулюють бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, які фінансуються з державного бюджету, надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури. Аналогічні положення закріплені у пункті 11 Прикінцевих положень Закону України “Про Державний бюджет України на 2016 рік”.
Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 “Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури” (далі – постанова КМУ №505) надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснювати в межах затвердженого фонду оплати праці (пункти 6 постанови КМУ №505).
Відповідно до постанови КМУ № 505, додатку № 5 Схеми посадових окладів працівників районних, міжрайонних, районних у містах із районним поділом та інших прирівняних до них прокуратур (в редакції від 15.12.2015) посадовий оклад районної прокуратури складав 2048 грн.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 “Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури” (далі – постанова КМУ №657), а саме пунктом 3 додатки 1, 2 і 7 до постанови викладено в такій редакції, зокрема, відповідно до Додатку 7 Схеми посадових окладів працівників місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та прирівняних до них прокуратур визначено посадовий оклад до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 для прокурора прокуратури у розмірі 5660 грн. Таким чином, з 30.08.2017 посадовий оклад прокурора прокуратури визначено у розмірі 5660 грн.
Підпунктом 1 пункту 13 Перехідних положень Закону України “Про прокуратуру” (в редакції від 14.10.2014) доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом. Відповідні дії не були вчинені Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому (більшому) розмірі, ніж це передбачено в межах видатків з боку Держави.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 806/3314/17, від 09 вересня 2020 року у справі №807/1171/16.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції. що  у 2015, 2016, 2017, 2018 та 2019 роках норми і положення Закону України “Про прокуратуру” щодо заробітної плати прокурора застосовувались в порядку та розмірах, встановлених постановами Кабінетом Міністрів України №505, №657 з дотриманням Закону № 79-VIII, а не статтею 81 цього Закону, а тому з зазначених вище підстав позовні вимоги в період з 01.07.2015 по 25.03.2020 року задоволенню не підлягають.
При цьому, колегія суддів зазначає, що  рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року у справі №6-р/2020  визнано таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), окреме положення пункту 26  розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України  у частині, яка передбачає, що норми і положення  статті 81 Закону № 1697-VІІ зі змінами, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 2 резолютивної частини вказаного  рішення Конституційного Суду України визначено, що положення пункту 26  розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення  статті 81 Закону № 1697-VІІ  зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відповідно до частини 2  статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Аналогічне положення міститься у  статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII "Про Конституційний Суд України".
Окрім цього, у  статті 97 цього Закону  визначено, що Конституційний Суд України у рішенні чи висновку може встановити порядок і строки їх виконання.
Рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.
Тобто, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.
Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність)  закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.
Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові  у постанові Верхового Суду від 28 січня 2021 року у справі № 560/703/20.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що до 26.03.2020 року відповідач не мав підстав не враховувати як межі бюджетних призначень, кошториси та штатні розписи, та правила пункту 26  розділу VI Бюджетного кодексу України  та Постанови № 505.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначене рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 не впливає на спірні правовідносини до 26.03.2020 року, а доводи апелянта (позивача), щодо обґрунтованості вимог про застосування до спірних правовідносин норм прямої дії ч. 3 ст. 152 Конституції України та стягнення частини недоотриманої заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» за період з 01 липня 2015 року по 04 червня 2020 року є помилковими.
Отже доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не спростовують та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.
Щодо правовідносин між сторонами, які виникли після прийняття рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 щодо нарахування та виплати заробітної плати у вигляді посадового окладу за період з 26.03.2020 по 04.06.2020, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України (частина друга статті 19). Виключно законами України визначаються, зокрема, організація і діяльність прокуратури (пункт 14 частини першої статті 92, частина друга статті  131-1 Основного Закону України). Оскільки норми  Основного Закону України, якими передбачено перелік питань, що регулюються виключно законами України, мають імперативний характер, то всі рішення мають бути ухвалені у формі закону.
Відповідно до статті 90 Закону №1697, фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Колегія суддів вважає, що однією з необхідних передумов незалежної діяльності прокуратури, неупередженого, об`єктивного, безстороннього виконання прокурорами своїх функцій є заходи щодо їх юридичного захисту, належного рівня матеріального та соціального забезпечення прокурорів, які мають бути гарантовані таким чином, щоб не допустити тиску, що може спричинити вплив на прийняті ними рішення. Це може бути реалізовано лише шляхом визначення відповідним законом України  належних умов для функціонування прокуратури та системи фінансування, у тому числі регулювання заробітної плати прокурора для забезпечення неупередженості при реалізації встановлених  Конституцією  та законами України повноважень.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8).
Юридична визначеність є ключовою у розумінні верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми мають бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правовідносин.
Таку позицію зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020.
З наведеного вбачається, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні  статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно  законом, а тому положення абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, в частині, що «На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури», є таким, що суперечить частині другій  статті 131-1 Основного Закону України.
Крім того, колегія суддів зазначає, що  рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року у справі №6-р/2020  визнано таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), окреме положення пункту 26  розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України  у частині, яка передбачає, що норми і положення  статті 81 Закону № 1697-VІІ  зі змінами, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 2 резолютивної частини вказаного  рішення Конституційного Суду України визначено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України  у частині, яка передбачає, що норми і положення  статті 81 Закону № 1697-VІІ  зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане  неконституційним,  втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, положення пункту 26 розділу  VI  Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України  у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697 зі змінами втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто, з 26.03.2020.
Так, сторонами не заперечується, що після втрати чинності окремими положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України внаслідок визнання таких положень неконституційними  рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18) (з 27 березня 2020 року) позивачу заробітна плата нараховувалась відповідно до положень  постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», а не відповідно до положень  статті 81 Закону № 1697-VІІ.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 27.03.2020 по 04.06.2020, включно, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, та виплатити різницю недоотриманої суми заробітної плати  з відрахуванням податків та обов`язкових платежів. 
При цьому, судом першої інстанції правомірно зазначено, що обрахунок суми має проводити роботодавець, оскільки це належить до повноважень відповідача, які є дискреційними, а суд не може втручатися в дискреційні повноваження відповідача,
Доводи апелянта (відповідача) щодо правомірності нарахування та виплати позивачу заробітної плати у спірному періоді в порядку та розмірах, встановлених  постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 р. № 505, суд визнає необґрунтованими та зазначає, що з 26.03.2020 р., дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, нарахування та виплати заробітної плати має провадитися в розмірах, встановлених статтею 81 Закону  № 1697-VІІ, не зважаючи на положення абзацу третього пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ.
Отже доводи апеляційної скарги Херсонської обласної прокуратури, висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не спростовують та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.
Стосовно решти доводів апеляційних скарг колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в апеляційних скаргах, були перевірені та проаналізовані апеляційним судом та їм було надано належну правову оцінку.
За таких обставин, доводи апеляційних скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для його скасування.
Відповідно до пункту першого частини першої  статті 315 КАС  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої  статті 316 КАС  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін
Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Херсонської обласної прокуратури залишити без задоволення
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
                                                                 Повний текст постанови складено та підписано 24 листопада 2021 року

Головуючий суддя:                                                                                            О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                                 А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                                 І. Г. Ступакова