КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

єдиний унікальний номер справи: 939/2769/19
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5586/2021
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ                                 УКРАЇНИ
 
09 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача                                               Білич І.М., 
суддів:                                                                   Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.
при секретарі :                                                    Довгополій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бородянського районного суду Київської області Унятицького Д.Є., 
у цивільній справі №939/2769/19 за позовом ОСОБА_1 до Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області про встановлення факту проживання однією сім`єю.
 
в с т а н о в и л а :
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1991 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона з 1991 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , в  своєму будинку, вела з нею спільне господарство та мала спільний бюджет. Так, як будинок ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , який вона успадкувала після смерті тітки був непридатний для проживання через відсутність в ньому освітлення та опалення.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла і позивач за власні кошти здійснила її поховання.
Зауважуючи також, що протягом останніх п`яти років ОСОБА_2 тяжко хворіла, тривалий час лікувалася, в зв`язку з чим часто перебувала в лікарні. На її лікування позивач витрачала власні кошти та доглядала її до смерті. При житті ОСОБА_2 надавала їй довіреність для вирішення питань відносно організації життєдіяльності ОСОБА_2 , в тому числі і спадкових, однак через брак коштів оформити її спадкові права позивач не встигла.
Тому з урахуванням положень ст.1264 ЦК України (до четвертої черги спадкоємців належать особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш п`яти років) просила суд задовольнити заявлені нею вимоги в повному обсязі.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 15 січня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Клавдієво - Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області про встановлення факту проживання однією сім`єю - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, вона просила рішення скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції не взято до уваги покази свідка ОСОБА_3 , який повідомив про факт спільного проживання позивача з померлою з 1991 року.
Також не прийнято до уваги того, що Клавдієво - Тарасівською селищною радою було надано позивачу довіреність від 06 липня 2011 року, в якій ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 здійснювати будь - які правочини від її імені.
 
Головою комісії з  реорганізації  Клавдієво - Тарасівської селищної та Микулицької сільської ради, було подано відзив на апеляційну  скаргу. З посиланням на те, що відповідно до постанови КМУ від 12.06.20№715-р було визначено адміністративні центри та затверджені території територіальних громад Київської області, визначено Немішаївську громаду, в яку входить Немішаївська, Клавдієво-Тарасівська та Микулицька громади. 
На підставі рішення 2 сесії восьмого скликання Немішаївської селищної ради від 30 листопада 2020 року № 02-У111-11 «Про початок реорганізації Клавдієво-Тарасівської селищної ради та  Микулицької сільської шляхом приєднання до Немішаєвської селищної ради» триває процес реорганізації. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Клавдієво-Тарасівська селищна рада знаходиться в стані припинення.
Відтак, подаючи відзив представник просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Зазначаючи, що житловий будинок АДРЕСА_2 який  належав  ОСОБА_4 та який за життя, у спадок за заповітом  отримала ОСОБА_2 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на балансі селищної ради не перебуває, однак вона їм опікується. Пройшов тривалий час після смерті спадкодавця ОСОБА_2 і вданий час виникла необхідність  оформити на нього право власності та поставити належним  чином на баланс селищної ради для запобігання того, щоб будинковолодіння не прийшло у непридатний стан для проживання та аварійний стан. У зв`язку з чим вони неодноразово зверталися до суду, а відтак дізналися, що  в 2016 році була відкрита спадкова справа за заявою ОСОБА_1 . 
У квітні 2019 року до селищної ради надійшло звернення жителів селища, які просили написати лист до Бородянської нотаріальної контори для врахування їх звернення при прийнятті рішення щодо спадкування ОСОБА_1 нерухомого майна. Також  надійшло звернення активного селищного діяча ОСОБА_5 яка була свідком життя ОСОБА_2 , а також мало місце звернення депутата селищної ради ОСОБА_6 яка працювала фельдшером швидкої допомоги в селищі, які також в подальшому свідчили в суді.
А відтак, із наданої інформації вбачається, що ОСОБА_7 жила сама, у повній антисанітарії, без умов (світла та опалення). У будинку неможливо було приготувати навіть їжу. Відтак вона майже кожну зиму перебувала на лікуванні в психо-неврологічній лікарні №2, так як мала психічне захворювання. Згідно звернення жителів селища від ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 знайшли померлою  від холоду в її холодній хаті у купі брудного ганчір`я. Судом померла не була визнана недієздатною, проте очевидно в силу  своєї хвороби вона не повністю розуміла всі свої дії та вчинки, що ї пояснює наявність у ОСОБА_1 документів на будинок. Згідно наданих показів свідків вбачається, що ОСОБА_1 товаришувала з ОСОБА_7 , проте однією родиною вони ніколи не проживали, спільного побуту не мали. 
 
Справа  призначалася до розгляду неодноразово.
Позивач будучи двічі належним чином повідомленою про розгляд справи в судове засідання не з`явилася, поважність  причин своєї неявки суду не повідомила.
Відповідач також не надав доказів поважності причин неявки в судове в судове засідання
Колегія суддів вважала  за можливе  розглянути справу за відсутності осіб що не з`явилися в силу вимог ст. 372 ЦПК України.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції вказував на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існували відносини притаманні опіці. Позивач при необхідності, крім інших осіб, забезпечувала ОСОБА_2 їжею, місцем для відпочинку, в певній мірі забезпечувала догляд, однак вони не були пов`язані спільним побутом, спільно не проживали, не мали взаємних прав та обов`язків, їх відносинам не були притаманні ознаки, що вказують на наявність сімейних відносин.
Розглядаючи спір колегія суддів вважає, що  суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами  докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом установлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За життя вона отримала у спадок за заповітом житловий будинок АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_4 .  Спадщину фактично прийняла, однак, не оформила у встановленому законом порядку ( виходячи з даних: заповіту, свідоцтва на право власності на будову, свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ).
 
 Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги можуть належати не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю із спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.
Статтею 76 ЦГІК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Позивачем у ході розгляду справи  на підтвердження факту проживання однією сім`єю надавалися докази: довідка Клавдієво-Тарасівської сільської ради Бородянського району Київської області за № 927 від 26.11.2015 року, яка вказує, що ОСОБА_1 здійснила за власний рахунок  поховання ОСОБА_2 ( а.с. 7). Вказувала також на покази свідків, що були допитані в судовому засіданні.
Опитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 також вказувала на те, що їй відомо зі слів ОСОБА_1 , що та по можливості утримувала ОСОБА_2 у себе, влаштовувала у лікарню. Свідок ОСОБА_3 також вказував на такі обставини, доповнюючи, що коли ОСОБА_2 перебувала у лікарні то він жив у неї вдома та охороняв її майно. У своєму будинку вона і померла.
У той же час, позивачем не були спростовані доводи відповідача та свідків  ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 допитаних в суді  щодо проживання самої ОСОБА_2 в  своєму помешканні (будинок АДРЕСА_2 , яке було повністю  не пристосовано для проживання, мало антисанітарні умови. Померла за життя на власний розсуд розпоряджалася коштами, які отримувала, та проводила на свій розсуд вільний час. Сторонні люди, сусіди надавали їй тимчасовий прихисток, їжу, одяг, оформляли лікування, та інше. Крім того,  відповідачем повідомлялося, що ОСОБА_2 була знайдена мертвою сусідами 25 листопада 2015 року в своєму будинку, як вони вважали смерть настала від переохолодження.
За таких обставин, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції в частині, що позивачем не надано належних та достовірних доказів того, що протягом п`яти років (або будь-який інший період) вона з ОСОБА_2 вела спільне господарство, у них був спільний бюджет, що вони разом здійснювали покупки, утримували житло, сплачували вартість отриманих комунальних послуг тощо, тобто підтвердження факту проживання однією сім`єю сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. 
Не можуть бути підставою для скасування судового рішення також доводи апеляційної скарги  в частині  безпідставного не взяття судом до уваги того факту, що ОСОБА_2 на її ім`я 06 липня 2011 року було видано  нотаріально посвідчене доручення за яким вона була уповноважена діяти від імені ОСОБА_2 в усіх установах та організаціях усіх форм власності з питань оформлення її спадкових справ після тітки - ОСОБА_4 , яка померлаІНФОРМАЦІЯ_4 . Оскільки  сама наявність  такого доручення не доводить  факту проживання однією сім`єю.
З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст.12, 13, 81, 89 ЦГІК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 375,381-384,387 ЦПК України, колегія суддів,
 
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту  судового рішення. Повний текст постанови складено 02 грудня 2021 року.
 
 Суддя - доповідач:                                              Судді: