Ухвала                                                                                           
Іменем України
 
12 листопада 2021 року                                                                                                              
м. Київ
 
справа № 690/14/19                                                                                   
провадження № 51-5308 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ватутінського міського суду Черкаської області від 31 березня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року,
встановив:
За вироком Ватутінського міського суду Черкаської області від 31 березня 
2021 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Катеринополя Черкаської області, жителя с. Шостакове Катеринопільського району Черкаської області, 
засуджено за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання 
у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області 
від 23 квітня 2019 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців, більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання  у виді позбавлення волі на строк 
4 роки.
У строк відбування покарання ОСОБА_4 зараховано частину відбутого покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області 
від 23 квітня 2019 року період з 07 листопада 2018 року по 30 березня 2021 року включно, з розрахунку один день позбавлення волі за один день позбавлення волі.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі рахується з 31 березня 2021 року.
За вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він у липні 2017 року 
у невстановлені слідством дні та час, перебуваючи у м. Ватутіне Черкаської області, повторно, з корисливих мотивів, шляхом віджиму метало-пластикових вікон проникав до квартир, звідки таємно викрав чуже майно, чим заподіяв потерпілим матеріальної шкоди, а саме: ОСОБА_5 на загальну суму 
24 943 грн, ОСОБА_6 –  141 850 грн,  ОСОБА_7 – 2 300 грн.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 рокувирок щодо 
 ОСОБА_4 залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи,оскільки, як він пам`ятає, злочини, за які його засуджено, були ним вчинені у період до 09 травня 2017 року, а не в липні, 
як зазначено у вступній частині вироку. У зв`язку з цим вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити судові рішення щодо нього і зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України № 838-VІІІ 
від 26 листопада 2015 року, який втратив чинність 21 червня 2017 року, 
з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
З огляду на вимоги ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України 
(далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати 
та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Суд касаційної інстанції виходить з обставин справи, які встановлені судовими інстанціями.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не оспорює висновків суду 
про доведеність його винуватості та кваліфікації його дій. Посилаючись 
на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, 
а саме ч. 5 ст. 72 КК, висловлює незгоду із встановленою судом першої інстанції датою вчинення злочину, що, згідно із названою нормою КПК, не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Крім того, суд апеляційної інстанції, як убачається зі змісту ухвали від 21 жовтня 2021 року, ретельно перевірив доводи ОСОБА_4 про не застосування закону, який, на думку обвинуваченого, підлягав застосуванню (Закон № 838-VІІІ 
від 26 грудня 2015 року), дав мотивовану відповідь, зазначивши, з яких підстав 
їх визнано необґрунтованими. 
При цьому апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_4 вчинено злочини в липні 2017 року, тобто після втрати чинності № 838-VІІІ від 26 грудня 2015 року 
та набранням чинності Законом № 2046-VІІІ від 18 травня 2017 року, яким ч. 5 
ст. 72 КК викладено у такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом 
у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день 
або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті». 
Разом із цим, як видно з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, відомості про вчинення кримінального правопорушення (крадіжка майна 
у потерпілої ОСОБА_5 ), було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017250140000766 – 05 липня 2017 року, а не в травні, 
як вказує засуджений.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були 
би безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 мотивів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає 
за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 . 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ватутінського міського суду Черкаської області від 31 березня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду 
від 21 жовтня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                        ОСОБА_3