ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року	Львів	Справа № 260/1688/21 пров. № А/857/17260/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді                                         Довгополова О.М.,
суддів                                                              Гудима Л.Я., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання – Кардаш В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/1688/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-
суддя (судді) в суді першої інстанції – Іванчулинець Д.В.
час ухвалення рішення: 13.07.2021 року,
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,

                                                        В С Т А Н О В И В:          

12 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив:
1)прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження по справі;
2)поновити строк для звернення з позовом до суду, який подається за межами встановлених строків;
3)визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ від 10.08.2018 року № 46 (по особовому складу);
4)скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ від 10.08.2018 року № 46 (по особовому складу);
5)визнати протиправним пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ від 10.08.2018 року № 192 (по стройовій частині) в частині виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення сержанта ОСОБА_1 ;
6)скасувати пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ від 10.08.2015 року № 192 (по стройовій частині) в частині виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення сержанта ОСОБА_1 ;
7)вважати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) таким, що включений до списків особового складу частини та на всі види забезпечення до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з дня звільнення (виключення зі списків особового складу частини) - 18.03.2014 року до дня наступного виключення зі списків особового складу частини, але не раніше дати проведення всіх належних розрахунків на день звільнення та здачі військової посади з одночасним дотриманням всіх процедур та порядку звільнення з військової служби;
8)визнати протиправним звільнення Позивача - старшого сержанта ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) начальник їдальні (солдатської) ВМТЗ 4-го стрілецького батальйону наказом командира військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ від 10.08.2018 року № 46 (по особовому складу) без дотримання порядку звільнення - проведення документального підтвердження ОСОБА_1 періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні на виконання вимог абзацу І пункту 234 Положення затвердженого Указом Президента України за № 1153/2008;
9)визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) без дотримання порядку звільнення - проведення повного розрахунку по всім видам грошового забезпечення на виконання вимог абзацу 1 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та ч. З п. 12.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170;
10)визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом ОСОБА_1           ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) без дотримання порядку звільнення - проведення документального підтвердження ОСОБА_1 періодів його військової служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні на виконання вимог абзацу 1 пункту 234 Положення затвердженого Указом Президента України за № І 153/2008;
11)визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом ОСОБА_1           ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) без дотримання процедури          та порядку звільнення          - не проведенні комплексного та періодичного оцінювання ОСОБА_1 в 2018 році, на виконання вимог пунктів 2.13 та 2.14. та, розділу VII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454;
12)визнати протиправною бездіяльність щодо звільнення з військової служби за контрактом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) без дотримання процедури звільнення - не проведення бесіди з питань звільнення з ОСОБА_2 на виконання абз. 5 пункту 233 Положення затвердженого Указом Президента України за № 1153/2008, та п. 12.7. розділу VII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 року;
13)визнати протиправною бездіяльність щодо звільнення з військової служби за контрактом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) без дотримання порядку звільнення - здачі військової посади ОСОБА_1 на виконання вимог абз. І п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та ч. 3 п. 12.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України
військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170;
14)визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка проявилась у нездійснення записів у пункт 12 військового контракту ОСОБА_1 (примірник, що зберігається в особовій справі), із зазначенням підстав та дати припинення (розірвання) контракту з ОСОБА_1 , та відбитку гербової печаті військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, на виконання пункту 37 Положення затвердженого Указом Президента України за № 1153/2008; 
15)визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) начальник їдальні (солдатської) ВМТЗ 4-го стрілецького батальйону наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України наказом командира військової частини Національної гвардії України № 46 від 10.08.2018 року (по особовому складу) та № 192 від 10.08.2018 року без додержання встановленого порядку та процедури звільнення та без наявних на це підстав;
16)зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, ( АДРЕСА_2 . СДРГІОУ: НОМЕР_3 ) продовжити строк дії контракту ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) з періоду з 11.08.2018 року до дня поновлення на військовій службі, із одночасним внесенням запису про підстави продовження контракту та до пункту 12 контракту в частині дати припинення чинності військового контракту у примірник який зберігається у особовій справі ОСОБА_1 , відповідно до п. 37 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України,-затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008;
17)визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом сержанта ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) начальник їдальні (солдатської*) ВМТЗ 4-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за пунктом “а” пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку із закінченням строку контракту);
18)поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на військовій службі за контрактом з 11.08.2018 року по день поновлення на військовій службі, на раніше займаній посаді начальник їдальні (солдатської) ВМТЗ 4-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України або їй рівнозначній;
19)зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, ( АДРЕСА_2 , СДРПОУ: 08682683) внести зміни до військової особової справи ОСОБА_1 (в частині вислуги років, періоду проходження військової служби та дати виключення із списків особового складу частини;
20)зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, ( АДРЕСА_2 , СДРПОУ: 08682683), внести запис до пункту 17 військового квитка ОСОБА_1 в частині дати виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;
21)зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, ( АДРЕСА_2 , СДРПОУ: 08682683), зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) весь період вимушеного прогулу до періоду проходження військової служби за контрактом, календарної, пільгової та в обчислені на вихідну допомогу;
22)зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, (79060, Львівська обл., м. Львів, Франківський р-н, вул. Княгині Ольги, буд.105, СДРПОУ: 08682683) розглянути питання щодо укладання нового контракту з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про проходження військової служби в Національній гвардії України;
23)стягнути з ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, (79060, Львівська обл. м. Львів, Франківський р-н, вул. Княгині Ольги, буд.105, СДРПОУ: 08682683) середньомісячне грошове забезпечення на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), із відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів за час вимушеного прогулу з 11.08.2018 року по день поновлення на військовій службі, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року;
24)стягнути з ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, (79060, Львівська обл., м. Львів, Франківський р-н, вул. Княгині Ольги, буд. 105, СДРПОУ: 08682683) додаткові види грошового забезпечення як її складової на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), із відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів за час вимушеного прогулу з 11.08.2018 року по день поновлення на військовій службі, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року, з наступним розрахунком:
1.компенсація за невикористані основні відпустки;
2.компенсація за невикористані додаткові відпустки передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 та Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, та передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”;
3.матеріальні допомоги на оздоровлення;
4.матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань;
5.грошова компенсація за продовольче забезпечення;
6.компенсація за неотримане речове майно.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року позовна заява залишена без руху та встановлено позивачу строк для усунення зазначених у ній недоліків. Позивачу роз`яснено необхідність протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки шляхом подання в канцелярію Закарпатського окружного адміністративного суду (вул. Загорська, ЗО, м. Ужгород, 88017) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом. Позивачу роз`яснено наслідки невиконання вимог даної ухвали.
23 червня 2021 року на адресу суду на виконання вимог ухвали від 17.06.2021 року надійшла заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування пропущеного строку звернення до суду позивач вказує, що йому не було доведено та не було видано при звільненні витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 10.08.2018 №46 (по особовому складу). Позивач вважає, що у спорі щодо поновлення на публічній службі (роботі) строк обчислюється виключно з дня вручення копії наказу про звільнення. А тому вважає, що місячний строк звернення до суду ним не пропущено.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.
Не погодившись із прийнятою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду. В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що строк звернення до суду з позовом необхідно обчислювати з моменту вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк звернення до суду з позовом, й ним не наведено обґрунтування обставин та не представлено належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно- правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
Статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 5 вказаної статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Таким чином, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що “повинна” слід тлумачити як неможливість незнання, припущення високої вірогідності того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до частини 4 статті 123 КАС України, якщо факт пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.
Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.
При цьому, законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.
Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини” передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У такий спосіб здійснюється “право на суд”, яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати “вирішення” спору судом (рішення у справі “Kutic v. Croatia”, заява №48778/99).
Разом з тим, Європейський суд з прав людини наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі “Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства”, пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі “ВАТ “Нафтова компанія “Юкос” проти Росії”).
Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа “Олександр Шевченко проти України”, заява № 8371/02, пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Як підтверджено матеріалами справи, позивач звернувся до суду 12.05.2021 року та предметом оскарження, серед іншого, є наказ командира Військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ від 10.08.2018 року № 46 (по особовому складу) та пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ від 10.08.2018 року № 192 (по стройовій частині) в частині виключення зі списків особового складу частини та всіх -видів забезпечення сержанта ОСОБА_1 . Всі інші позовні вимоги є за своєю суттю похідними від вимоги про скасування вказаних наказів.
Отже, за характером спірних правовідносин даний спір стосується питань, пов`язаних з проходженням публічної служби. А тому, спеціальною нормою, якою врегульовано питання строку звернення з позовом до адміністративного суду, є положення ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
В заяві позивача про усунення недоліків позовної заяви, поданій на виконання вимог ухвали судді суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, та апеляційній скарзі позивач як на підставу поновлення строку звернення до суду вказує, що місячний строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Суд апеляційної інстанції вважає, що таке обґрунтування не є належним доказом поважності причин пропуску строку звернення до суду, оскільки позивач проходив публічну службу та не міг не знати про звільнення його з посади протягом 2 років та 9 місяців після винесення наказу про звільнення. Байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Вказана правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.05.2020 у справі №9901/37/20.
Слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.
Вказане узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду з приводу порядку обрахунку строків звернення до суду, висловленою в постановах у справах №П/811/207/17 від 08 серпня 2019 року та №804/516/17 від 05 листопада 2019 року.
Доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду матеріали справи не містять. Підстави для визнання причин пропуску звернення до суду поважними відсутні.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що інститут строків у адміністративному процесі обмежує час, протягом якого правовідносини вважаються спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. При цьому строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Водночас, тривала пасивна поведінка особи не вказує на дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Отже, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необгрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, а вказані позивачем обставини не можна вважати поважними підставами пропуску такого.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам скаржника, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач мав можливість вжити своєчасних заходів щодо захисту порушених своїх прав в межах установленого КАС України місячного строку звернення до адміністративного суду, але не скористався таким за відсутності поважних причин. Доказів протилежного суду не надано.
За таких обставин, з врахуванням статті 316 КАС України, прецедентно!' практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та додержано норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 123, 241, 243, 308, 310, 312, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/1688/21  – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 09 листопада 2021 року.