СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року                                       м. Харків                        Справа № 922/1782/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О. , суддя  Радіонова О.О.
секретар судового засідання   Полупан Ю.В.
за участю представників:
прокурора – Ногіної О.М.,  посвідчення № 057318 від 09.10.2019
1-го та 2-го відповідачів – не з`явилися 
3-го відповідача – Шафоростова В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (вх.№2994Х/3), апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Альфа Інвест Плюс” (вх.№3010Х/3), апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх.№3011Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 31.08.2021 
у справі №922/1782/21 (суддя Добреля Н.С., повний текст складено та підписано 07.09.2021)
за позовом Керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області, м. Харків  
до 1. Харківської міської ради, м. Харків
 2.Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків 
    3. Товариства з обмеженою відповідальністю “Альфа Інвест Плюс”, м. Харків 
за участю Харківської обласної прокуратури  
про скасування рішення в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна, -  

ВСТАНОВИВ:

Керівник Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Інвест Плюс", в якій прокурор просить суд: 
- визнати незаконним та скасувати п.4 додатку до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання “Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова” від 06.07.2016 №283/16;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27.12.2016 №5429-В-С, укладений між територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якої діяло Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, та ТОВ “Альфа Інвест Плюс”, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тихоновою І.В. (реєстровий №424) з одночасним припиненням права власності ТОВ “Альфа Інвест Плюс” (запис про право власності 18660595) на зареєстроване за ним на підставі згаданого договору нежитлове приміщення 1-го поверху №5-а, загальною площею 19,7 кв.м., розташоване в житловому будинку літ.“А-3” по вул. Благовіщенській (колишня назва - Маркса Карла), 2/15 у м.Харкові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 401682363101) судовим рішенням відповідно до вимог абз. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”;
- зобов`язати ТОВ “Альфа Інвест Плюс” (код ЄДРПОУ: 36374203) повернути Харківській міській об`єднаній територіальній громаді в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ: 04059243) нежитлове приміщення 1-го поверху №5-а, загальною площею 19,7 кв.м., розташоване в житловому будинку літ.“А-3” по вул. Благовіщенській (колишня назва - Маркса Карла), 2/15 у м. Харкові шляхом складання акту приймання-передачі, а Харківську міську раду зобов`язати прийняти вказане приміщення.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 31.08.2021 у справі №922/1782/21 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано п.4 додатку до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання “Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова” від 06.07.2016 №283/16. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27.12.2016 №5429-В-С, укладений між територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якої діяло Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, та ТОВ “Альфа Інвест Плюс”, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тихоновою І.В. (реєстровий №424) з одночасним припиненням права власності ТОВ “Альфа Інвест Плюс” (запис про право власності 18660595) на зареєстроване за ним на підставі згаданого договору нежитлове приміщення 1-го поверху №5-а, загальною площею 19,7 кв.м., розташоване в житловому будинку літ.“А-3” по вул. Благовіщенській (колишня назва - Маркса Карла), 2/15 у м. Харкові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 401682363101). Зобов`язано ТОВ “Альфа Інвест Плюс” повернути Харківській міській об`єднаній територіальній громаді в особі Харківської міської ради нежитлове приміщення 1-го поверху №5-а, загальною площею 19,7 кв.м., розташоване в житловому будинку літ.“А-3” по вул. Благовіщенській (колишня назва - Маркса Карла), 2/15 у м. Харкові шляхом складання акту приймання-передачі, а Харківську міську раду зобов`язано прийняти вказане приміщення. Присуджено до стягнення з Харківської міської ради на користь Харківської обласної прокуратури 2270,00 грн. судового збору; з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на користь Харківської обласної прокуратури 2270,00 грн. судового збору; з ТОВ “Альфа Інвест Плюс” на користь Харківської обласної прокуратури 2270,00 грн судового збору.
Другий відповідач, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 31.08.2021 у справі №922/1782/21, ухвалити нове, яким у задоволенні позову керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова - відмовити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що судом першої інстанції при прийняття оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми матеріального пава, що в силу п.2 ч.1 ст.275 ГПК України є підставою для скасування рішення повністю та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до посилань на неправильне застосування норм Законів України «Про місцеве самоврядування в України», «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих підприємств (малу приватизацію)», «Про Прокуратуру», Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова на 2012-2016 р.р., затвердженої рішенням 12-ї сесії Харківської міської ради 7-го скликання від 23.12.2011 №565/11. Також апелянт наголошує на необхідності застосування наслідків пропуску строків позовної давності.  
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Барбашова С.В., Пелипенко Н.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 апеляційну скаргу  Управління залишено без руху через відсутність доказів сплати судового збору у відповідному розмірі.
Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2021 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Барбашова С.В., Попков Д.О., у зв`язку з відпусткою судді Пелипенко Н.М.
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради і призначено її до розгляду на 02.11.2021. Сторонам по справі надано строк для подачі письмових пояснень, заперечень, відзивів на апеляційну скаргу та/або інші заяви/клопотання (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України).
Третій відповідач, ТОВ “Альфа Інвест Плюс”, не погоджуючись з прийнятим рішенням, також звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 31.08.2021 у справі №922/1782/21, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова - відмовити. В обґрунтування своєї апеляційної скарги, 3-й відповідач посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не надано належної оцінки доводам про те, що прокурором подано позовну заяву з пропуском строків позовної давності. 
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2021 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Барбашова С.В., Пелипенко Н.М. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 апеляційну скаргу   ТОВ “Альфа Інвест Плюс” залишено без руху через відсутність доказів сплати судового збору у відповідному розмірі.
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ “Альфа Інвест Плюс” і призначено її до розгляду на 02.11.2021. Сторонам по справі надано строк для подачі письмові пояснень, заперечень, відзивів на апеляційну скаргу та/або інші заяви/клопотання.
          Також не погодився з прийнятим рішенням перший відповідач, Харківська міська рада, та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 31.08.2021 у справі №922/1782/21, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова – відмовити, з огляду на незаконність та  необґрунтованість оскаржуваного рішення.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що на його думку, приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права. Так, підставами апеляційного оскарження рішення господарського суду є неправильне застосування норм Законів України «Про місцеве самоврядування в України», «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих підприємств (малу приватизацію)», «Про Прокуратуру», Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова на 2012-2016 р.р., затвердженої рішенням 12-ї сесії Харківської міської ради 7-го скликання від 23.12.2011 №565/11.  При цьому, перший відповідач зазначає, що продаж спірного комунального майна було здійснено відповідно до умов договору купівлі-продажу, зокрема пункту 5.6, яким передбачено, що орендар який належно виконує свої обов`язки у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп. Даний пункт договору узгоджується із приписами ст. 289 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 777 Цивільного кодексу України. Положенням ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» не встановлюють обмежень щодо приватизації об`єктів нерухомого майна шляхом викупу лише у разі виконання вимог ст. 18-2 цього Закону, а й передбачають можливість застосування положень також інших законодавчих актів. В той же час, господарським судом в оскаржуваному рішенні взагалі не надано оцінки пункту 5.6 спірного договору купівлі-продажу. Також апелянт наголошує щодо відсутності підстав у прокурора на захист відповідних інтересів та наполягає на застосуванні наслідків пропуску позовної давності.  
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2021 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Істоміна О.А. - головуючий суддя, судді Барбашова С.В., Пелипенко Н.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради і призначено її до розгляду на 02.11.2021. Сторонам по справі надано строк для подачі письмові пояснень, заперечень, відзивів на апеляційну скаргу та/або інші заяви/клопотання.
01.11.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи №922/1400/21, в зв`язку з лікарняним судді Барбашової С.В. та сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Радіонова О.О., Попков Д.О. 
Враховуючи те, що апеляційні скарги Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ТОВ “Альфа Інвест Плюс”, Харківської міської ради стосуються однієї і тієї ж справи, між тими ж сторонами, предметом оскарження є рішення Господарського суду Харківської області від 31.08.2020 у справі №922/1782/21, колегія суддів вважає доцільним об`єднати зазначені скарги в одне апеляційне провадження для їх сумісного розгляду.
В судовому засіданні 02.11.2021 приймає участь представник 3-го відповідача, одного з апелянтів, який підтримує доводи наведені в його апеляційній скарзі та просить скасувати рішення суду першої інстанції. 
Також в судове засідання 02.11.2021 з`явився представник прокуратури, яка висловила свою позицію по справі, просила залишити його без змін, як законне та обґрунтоване,  апеляційні скарги – без задоволення.
Представники 1-го та 2-го відповідачів у судове засідання, попри належне повідомлення, не з`явилися, про причини неявки не повідомили, що, за висновком судової колегії, враховуючи повідомлення його належним чином, доведення позиції до відома суду безпосередньо зі змісту апеляційних скарг та достатність матеріалів справи для апеляційного перегляду, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 1, 2  ст. 202 ГПК України  неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 1 ч. 3  ст. 202 ГПК України  якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Будь-яких інших заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.
Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених  ст. 269 ГПК України, заслухавши в судовому засіданні представника присутньої сторони та прокурора, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлено наступні обставини:
- здійснення Харківською місцевою прокуратурою №2 процесуального керівництва у кримінальному провадженні №42017221080000002 від 04.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 365-2 Кримінального кодексу України, в зв`язку з чим, в ході досудового розслідування в Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки Харківської міської ради було проведено вилучення ряду приватизованих справ, у тому числі щодо приватизації нежитлового приміщення  розташованого по вул. Благовіщенській колишня назва - Маркса Карла), 2/15 на території Холодногірського району м. Харкова (на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.02.2019 (справа №639/687/19); 
- встановлення в ході перевірки факту укладення 10.02.2015 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі Управління) та ТОВ «Альфа Інвест Плюс»   договору оренди №3076 на нежитлове приміщення 1-го поверху №5-а, загальною площею 19,7 м.кв., розташоване в житловому будинку літ.“А-3” по вул. Карла Маркса (на даний час - Благовіщенська), 2/15 у м. Харкові, яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова. 
Іншими умовами договору оренди визначено, що:
вартість об`єкту оренди визначається на підставі висновку про вартість майна і складає 51.296,00 грн без ПДВ (п 3.1);
орендар має право, здійснювати капітальний ремонт, реконструкцію, улаштування окремих входів у встановленому законом порядку, при наявності письмової згоди орендодавці, за окремими проектами, які розроблені спеціалізованими проектними організаціями і узгоджені з управлінням містобудування та архітектури Харківської міської ради до початку проведення робіт, при наявності дозволу, отриманого відповідно з діючим законодавством (п. 5.2);
за письмовою згодою орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, проводити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності, що зумовлює підвищення його вартості. Якщо невід`ємні поліпшення майна зроблені за згодою орендодавця, орендар має право на відшкодування вартості необхідних витрат або зарахування їх вартості тільки у разі придбання об`єкта оренди у власність. Поліпшення, зроблені без згоди орендодавця, які неможливо відокремити без пошкодження орендованого майна, не породжують зобов`язання орендодавця відшкодовувати їх вартість (п. 5.3);
орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, маж переважене право перед іншими особами на його викуп (п. 5.6.). 
строк його дії до 10.01.2018 (п. 10.1).
- звернення ТОВ «Альфа Інвест Плюс» до Управління комунального майна із листом від 03.03.2015 (вх. №4106), з проханням дозволити приватизацію вказаного приміщення (до зазначеного звернення не було додано документів, які б надавали право на таку приватизацію);
- прийняття  Харківською міською радою відповідного рішення від 06.07.2016 №283/16 на 7-й сесії 7-го скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова», яким  включено спірне нежитлове приміщення до переліку об`єктів, які підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу (п. 4 додатку до рішення);
          - звернення ТОВ «Альфа Інвест Плюс» до Управління комунального майна із заявою №3392 від 19.10.2016 про приватизацію шляхом викупу; 
          - складення ФОП Буйницьким М.В. 31.10.2016 звіту про оцінку нежитлового приміщення по вул. Благовіщенській, 2/15 у м. Харкові, згідно якого ринкова вартість згаданого приміщення станом на 31.10.2016 склала – 51.700,00 грн;
- укладення  27.12.2016 між ТОВ “Альфа Інвест Плюс” та територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якої діяло Управління комунального майна, договору купівлі-продажу №5429-В-С, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тихоновою І.В. (за реєстровим №424), за умовами якого відповідач-3 приватизував вказані нежитлові приміщення за 51.700,00 грн без ПДВ (разом з ПДВ за 62.040,00 грн);
          - проведення приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тихоновою І.В. 18.01.2017 державної реєстрації права власності на спірне нежитлове приміщення за ТОВ “Альфа Інвест Плюс” (номер запису про право власності: 18660595), на підставі згаданого договору та акта приймання-передачі нерухомого майна від 06.01.2017. 
За твердженням прокурора, у договорі купівлі-продажу зазначено, що його укладено на підставі Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 рр., затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання №565/11 від 23.12.2011. Проте, Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем спірних приміщень. 
Так, орендодавець має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління комунального майна, має укласти відповідний договір купівлі-продажу, як правило, за результатами  проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єктів, які вже перебувають у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25% ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. 
Проте, у звіті про оцінку нерухомого майна відсутні будь-які відомості про те, що проводились ремонтні роботи, у тому числі невід`ємні поліпшення. Крім того, орендарем до органу приватизації не подавались документи, що містять невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації. 
Отже, вказані обставини стали підставою для звернення прокурора до суду з відповідним позовом, в якому прокурор вважає, що обраний спосіб приватизації є незаконним, та суперечить інтересам  держави та територіальної громади. 
Господарський суд, задовольняючи позовні вимоги прокурора зазначив, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем. Тобто відповідне рішення міської ради є незаконним та підлягає скасуванню, а договір купівлі-продажу суперечить вимогам законодавства та має бути визнаний недійсним. Такого висновку господарський суд дійшов внаслідок застосування до спірних правовідносин приписів ст. 345 ЦК України, ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" ст. ст. 1, 2, 4, 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст.ст.11, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про повернення спірного майна Харківській міській раді, з огляду на те у даному випадку позбавлення відповідача-3 майна не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право власності, оскільки викуп орендованого майна відповідачем-3 здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме частини 1   статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", внаслідок недобросовісних дій самого відповідача-3. Посилання відповідачів на застосування наслідків пропущення строків позовної давності суд не прийняв до уваги, оскільки що при зверненні прокурора з відповідним позовом до суду строк позовної давності не був пропущений, зважаючи на дату коли має починатись строк позовної давності, а саме – 06.02.2019.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційні скарги відповідачів не підлягають  задоволенню з наступних підстав.
В даному випадку, предметом спору, а отже і предметом доказування в силу норм Господарського процесуального кодексу України, є саме питання додержання вимог законодавства у сфері приватизації під час відчуження спірного майна органом місцевого самоврядування – Харківською міською радою (як органом уповноваженим територіальною громадою міста здійснювати від її імені функції розпорядника майном комунальної форми власності).
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.
Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до ст.74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. 
Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб. 
Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. 
Згідно зі статтею 172 Цивільного кодексу України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.
Частиною 1 статті 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. 
Згідно із частиною 5 статті 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування й оренду.
Відповідно до частини 4 статті 3 Закону України “Про приватизацію державного майна” (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування) відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.
Згідно зі статтею 1 Закону України “Про приватизацію державного майна” (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування) приватизація державного майна (далі - приватизація) - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об`єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.
Згідно із статтею 16-2 Закону України Закону України “Про приватизацію державного майна” (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування) викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".
Згідно з частиною 1   статті 5-1 Закону України "Про приватизацію державного майна",    з метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації класифікуються за такими групами: група А - окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано. Окремим індивідуально визначеним майном вважається рухоме та нерухоме майно.
Частиною 2   статті 5-1 Закону України "Про приватизацію державного майна"    встановлено, що об`єкти приватизації, що належать до груп А, Д і Ж, є об`єктами малої приватизації.
Статтею 3 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено способи приватизації об`єктів малої приватизації. Приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу; продажу на аукціоні (у тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону. Шляхом продажу за конкурсом може здійснюватися приватизація окремих єдиних майнових комплексів групи А та окремих об`єктів групи Ж.
Частиною 6 статті 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” установлено, що доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.
Таким чином, орган місцевого самоврядування, її виконавчий комітет, міський голова (в межах їх компетенції) у спірних правовідносинах реалізують права власника майна, що перебуває у комунальній власності, щодо володіння, користування та розпорядження таким майном на підставі та у порядку, визначеному чинним законодавством України. 
Відповідно до частини 1 ст.345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.
Частинами 1, 4 ст.289 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування) передбачено, що орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди. 
Так, в оспорюваному рішенні від 06.07.2016 року №283/16 зазначено, що його   прийнято на підставі  Законів України "Про приватизацію державного майна", “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 р.р., затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 №565/11 та Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”.
Програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 рр розроблено відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, законів України  «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та інших законодавчих актів, що регулюють питання власності,
Основними принципами індивідуальної приватизації та відчуження є: досягнення максимального економічного ефекту від продажу об`єкта комунальної власності; вибір способу приватизації чи їх комбінації, що максимально сприятимуть ефективному функціонуванню підприємства у післяприватизаційний період тощо (пункт 2.2. Програми).
Відповідно до п.п.5.1. Програми приватизація здійснюється способами, що визначаються законодавством України і цією Програмою для кожної групи об`єктів.
Продаж об`єктів групи А здійснюється відповідно до   Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)"   та цієї Програми шляхом викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом (п.5.4 Програми).
          Пунктом 5.7 Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки передбачено, що Орендар має переважне  право на викуп орендованого майна, якщо ним за згодою орендодавця здійснені за рахунок власних коштів поліпшення, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, вартістю не менше 25 відсотків залишкової вартості майна (будинки, споруди, приміщення).
Згідно зі статтею 11 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Покупець, який став власником об`єкта і не скористався на момент його приватизації правом викупу будівлі (споруди, нежитлового приміщення) у межах займаної таким об`єктом площі, має право викупити відповідну будівлю (споруду, нежитлове приміщення), якщо це не заборонено законодавчими актами. Порядок викупу об`єкта встановлюється Фондом державного майна України.
Статтею 13 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” продаж об`єктів малої приватизації на аукціоні полягає у передачі права власності покупцю, який запропонував у ході торгів найвищу ціну.
У статті 14 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” продаж об`єктів малої приватизації за конкурсом полягає у передачі права власності покупцю, який запропонував найвищу ціну та взяв зобов`язання виконати умови конкурсу.
З наведених норм права вбачається, що основною метою приватизації, у тому числі комунального майна, є досягнення максимального економічного ефекту від продажу об`єкта комунальної власності, тобто отримання найвищої ціни за об`єкти, що підлягають приватизації та залучення коштів для здійснення структурної перебудови економіки територіальної громади.
Частиною 1 статті 18-2 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” встановлено, зокрема, що приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. 
Таким чином, викуп орендарем орендованого ним приміщення у спірних правовідносинах, у силу приписів статті 18-2, з урахуванням статті 11 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, може бути лише за умови, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.
На час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений Фондом державного майна України від 02.04.2012 №439.
Згідно з пунктом 8.1 Порядку, викуп об`єктів малої приватизації застосовується відповідно до пункту 3.3 розділу III та пункту 7.15 розділу VII цього Порядку щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом, а також якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено чинним законодавством України.
Відповідно до пункту 8.2 Порядку, ціна продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, установлюється на підставі результатів його оцінки.
Оцінка майна, яке підлягає приватизації, провадиться відповідно до Методики оцінки майна, затвердженою  постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 №1891.
Згідно з абзацом 6 пункту 73 Методики (у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення), порядок оцінки орендованого нерухомого майна (майна, що надавалося у концесію), що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди (концесії), під час приватизації, встановлюється Фондом державного майна. Порядком також визначається процедура ідентифікації невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря (концесіонера).
Наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004 №377  затверджено Порядок оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації.
Пункт 2.2 Порядку №377 визначає перелік підтверджувальних документів про здійснення орендарем поліпшень, що подаються ним до органу приватизації.
З наведеного слідує, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації – Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки Харківської міської ради, має право укласти відповідний договір купівлі-продажу. 
При цьому, такий продаж має бути проведений шляхом аукціону або за конкурсом. У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єкта, який перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.
Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства, зокрема, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до пункту 4 частини 3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є змагальність сторін.
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частина 1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що орендарем – ТОВ «Альфа Інвест Плюс» здійснювались будь-які поліпшення орендованого ним приміщення за договором оренди. Третій відповідач не подавав таких документів ані до органу приватизації, а ні при виготовленні звіту про оцінку майна, також таких відомостей не містить і сам договір оренди та договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень.
Згідно з частиною 10 статті 51 Закону України “Про місцеве самоврядування” акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що пункт 4 додатку 1 до рішення Харківської міської ради 7  сесії 7 скликання від 06.07.2016 №283/16 “Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова” прийнято з порушенням вимог Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, Закону України “Про приватизацію державного майна”, Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова на 2012-2016 роки, а відтак є незаконним, оскільки спрямоване не на досягнення мети, визначеної у цих Законах і Програмі, і тим самим порушує права територіальної громади на отримання максимального економічного ефекту від продажу об`єкта комунальної власності.
Зважаючи на те, що договір №5429-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих ТОВ «Альфа Інвест Плюс» укладений на виконання рішення Харківської міської ради, яке прийнято з порушенням спеціального законодавства щодо приватизації нежитлових приміщень, то зміст цього договору є таким, що суперечить  вимогам статей 1,  29 Закону України “Про приватизацію державного майна”, статей 11,   18-2 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, що, в свою чергу, свідчить по його недійсність.
Стосовно доводів наведених заявником в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції наводить висновки Верховного Суду, згідно яких помилковим є твердженням про те, що Рада як орган місцевого самоврядування мала право самостійно обирати спосіб приватизації спірних нежитлових приміщень без урахування наведених законодавчих обмежень.
Також помилковими є твердження апелянтів, що до спірних правовідносин повинні застосовуватись положення статті 289 Господарського кодексу України та частини 2 статті 777 Цивільного кодексу України, з яких випливає наявність переважного права у наймача на викуп об`єкта оренди.
Варто зазначити, що загальні норми права поширюють дію на певний рід відносин, а спеціальні - на вид відносин в межах роду з метою конкретизації правового регулювання з урахуванням специфіки такого виду відносин. Норми Цивільного кодексу України і норми інших законів співвідносяться між собою як загальні і спеціальні норми. Законодавчі акти, які містять спеціальні норми, мають пріоритет у застосуванні в правозастосовчій практиці щодо інших законодавчих актів України. Отже, процедура викупу орендарем повинна здійснюватися саме відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".
          Продаж майна на неконкурентних засадах порушує такі основоположні принципи приватизації, як рівність прав участі громадян України у процесі приватизації, створення сприятливих умов для залучення інвестицій, забезпечення конкретності продажу, передбачених   статтею 2 Закону України "Про приватизацію державного майна".
Порушення Харківською міською радою умов та порядку приватизації позбавили інших зацікавлених фізичних та юридичних осіб можливості придбати комунальне майно на відкритому конкурсі, створили для них і орендаря несправедливі умови конкуренції на ринку продажу комунального майна. При цьому орендар, відповідно, отримав непередбачені законом привілеї викупити майно неконкурентним способом, а Харківська міська рада, розпорядившись таким чином майном, діяла всупереч суспільним інтересам, поставивши в нерівні умови орендаря, який лише декілька місяців орендував комунальне майно і не здійснив його невід`ємних поліпшень, і інших потенційних покупців комунального майна, фактично протиправно позбавивши останніх права на участь у приватизації.
Таким чином, наявність порушення органами місцевого самоврядування умов та порядку приватизації, а також наявність протиправної поведінки самого покупця, який за відсутності у нього законодавчо встановлених підстав для приватизації майна, звернувся до органів місцевого самоврядування з такою заявою, що свідчить про недобросовісність дій орендаря, дає підстави вважати, що позбавлення такої особи майна не суперечитиме принципам, встановленим статтею 1 Першого протоколу до   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки такі наслідки обумовлені протиправною поведінкою самого набувача майна.
Повернення у власність територіальної громади майна (приміщення), незаконно відчуженого (шляхом викупу) юридичній особі органом місцевого самоврядування переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке відчуження відбувалося у передбачений чинним законодавством спосіб та сприяло досягненню максимального економічного ефекту від продажу об`єкта комунальної власності.
Тож, як вірно зазначив суд першої інстанції, в даному випадку позбавлення 3-го відповідача майна не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право власності, оскільки викуп орендованого майна відповідачем-3 здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме частини 1   статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", внаслідок недобросовісних дій самого 3-го відповідача.
          Оскільки п.4 додатку 1 до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 06.07.2016 № 283/16, на підставі якого укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2016 №5429-В-С, визнано незаконним та скасовано, договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2016 №5429-В-С також визнано судом недійсним.
Як визначено частиною 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
          З урахуванням визнання незаконним та скасування рішення та визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2016 №5429-В-С позовна вимога про повернення спірних нежитлових приміщень, яка в свою чергу є похідною від названих вимог, є правомірною, що і визнав суд першої інстанції в своєму рішенні.
          Щодо наявності підстав для застосування строку позовної давності з посиланням на ч.3   ст.267 Цивільного кодексу України, про яке наголошують відповідачі в апеляційних скаргах, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в даному випадку строк позовної давності не був пропущений, а тому відсутні правові підстави для його застосування до спірних правовідносин.
Визначення позовної давності міститься у статті 256 Цивільного кодексу України, за положеннями якої це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Інститут позовної давності передбачає обставини, які є підставами для зупинення та переривання строку давності, вичерпний перелік яких встановлено статтями 263, 264 Цивільного кодексу України.
Згідно із ст.260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.
За змістом ст.253 ЦК України  перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Визначення початку відліку позовної давності міститься в статті 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на звернення до суду із позовною заявою, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку. 
В даному випадку загальна позовна давність тривалістю у три роки почала перебіг з 06.02.2019 (з дня прийняття ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова після вилучення ряду приватизаційних справ, в тому числі щодо спірних нежитлових приміщень), і спливає – 06.02.2022.
Прокурор звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в травні 2021.
          Колегія суддів не приймає твердження відповідачів в апеляційних скаргах на те, що прокурор мав бути обізнаним про наявність рішення Харківської міської ради у день його прийняття органом місцевого самоврядування або з відкритих джерел мережі Інтернет, оскільки в даному випадку досліджується питання про обізнаність прокурора з наявністю порушень при проведенні процедури приватизації об`єкту комунального майна, про які можливо було дізнатися лише із відповідної погоджувальної документації, яка була отримана під час кримінального провадження, а не з самого рішення про його відчуження. 
          Сам по собі зміст оскаржуваного рішення Харківської міської ради (а саме висновок про проведення відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова шляхом викупу) безпосередньо не свідчить про наявність порушень прав та інтересів територіальної громади.
Щодо підстав звернення прокурора з даним позовом колегія суддів зазначає наступне.
За положеннями ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і у порядку, що визначені законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України “Про прокуратуру” прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).
Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам “Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції”, прийнятій 19.09.2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоб представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
Частинами 4, 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У  разі відсутності такого органу або відсутності в нього повноважень щодо звернення до суду  прокурор зазначає про це в позовній заяві.
Відповідно до ст.23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. 
Процедура, передбачена абзацами 3-4 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. 
Натомість, звертаючись з даним позовом прокурор визначив себе позивачем, оскільки Харківська міська рада є одним із співвідповідачів, рішення якого оскаржується через недотримання процедури приватизації нежитлових приміщень, передбаченої нормативно-правовими актами, обґрунтувавши таким чином  відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах.
Прокурором зазначено, що безпідставний продаж комунального майна на неконкурентних засадах призводить до неефективного його використання та недоотримання значних коштів місцевим бюджетом, що призвело до порушення  економічних інтересів держави, а також прав та інтересів мешканців територіальної громади м. Харкова.
З огляду на те, що прокурором у позовній заяві наведено підставу для представництва інтересів держави, обґрунтовано, у чому полягає порушення цих інтересів, визначено Харківську міську раду одним з співвідповідачів у справі та заявлено вимогу про визнання незаконним і скасування пункту додатку до рішення цього органу, колегія суддів дійшла висновку про підтвердження прокурором підстави для представництва інтересів держави у цій справі, який звернувся до суду як самостійний позивач. 
Вказане узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові  Верховного Суду від 26.08.2020 у справі № 908/684/19. 
Вирішуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Статтею 74 ГПК України  передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до  статей 76 - 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, відповідачами всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційних скаргах, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та     процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.
Оскільки апеляційні скарги відповідачів не підлягають задоволенню, то, з урахуванням  положень  статті 129 ГПК України, здійснені  ними судові витрати за апеляційними скаргами останнім не відшкодовуються.
Керуючись статтями  129,  270, пунктом 1 частини 1 статті  275,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради  залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Альфа Інвест Плюс” залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Харківської міської ради    залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 31.08.2021 у справі №922/1782/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено   08.11.2021 

Головуючий суддя                                                                    О.А. Істоміна

Суддя                                                                                           Д.О. Попков  

Суддя                                                                                           О.О. Радіонова