ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/37/21                                              Головуючий у 1-й інстанції:  Тихоненко О.М.
                                                                                                  Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                    Василенка Я.М.,
суддів                              Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру  комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 одноразову грошову допомогу по звільненню з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 21 повний календарний рік військової служби;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування позивачу добових витрат у період з 19.01.2017 по 07.02.2018 за час перебування у довготривалому відрядженні, у складі бойових частин, у районах проведення АТО;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу добові витрати за час перебування у відрядженні з 19.01.2017 по 07.02.2018 у складі бойових частин, у районах проведення АТО.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2021 ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 в частині залишення без розгляду позовної вимоги про зобов`язання Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України нарахувати та виплатити відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 21 повний календарний рік військової служби – скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині позовних вимог; в іншій частині ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 – залишено без змін.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 04.10.2012 № 55-ОС (про особовий склад) позивача звільнено зі служби за підпунктом 6 пункту 92 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою начальницького складу) у запас Збройних Сил України. Вислуга років на 04.10.2012 складає: календарна – 16 років 9 місяців 22 дні, навчання у ВНЗ – 2 роки 4 місяці 21 день, загальна – 19 років 2 місяці 13 днів (а.с.11).
Наказом Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 17.05.2017 № 4-ОС (про особовий склад) з метою виконання постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.03.2017 по справі № 2а/2570/3947/2012, зокрема, скасовано наказ від 04.10.2012 № 55-ОС про звільнення зі служби; поновлено позивача на посаді головного спеціаліста 3 відділу Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Чернігівській області з 04.10.2012 (а.с.12). 
Наказом Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 26.05.2017 № 7-ОС (про особовий склад) позивача звільнено зі служби в Держспецзв`язку, як особу начальницького складу, що не виявила бажання проходити військову службу за контрактом в Держспецзв`язку у запас Збройних Сил України з 26.05.2017 (а.с. 12 зворот).
Згідно інформації наданої Управлінням Держспецзв`язку в Чернігівській області, ОСОБА_1 одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в Держспецзв`язку у жовтні 2012 року та травні 2017 року не виплачувалась (а.с.13).
В подальшому, позивач проходив службу в Коропському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 26.06.2020 № 181 майора ОСОБА_1 , начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Коропського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки звільнено у запас за підпунктом «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Наказом військового комісара Коропського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) від 06.07.2020 № 65 майора ОСОБА_1 , начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Коропського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, звільненого наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 26.06.2020 № 181 у запас за підпунктом “й” пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” з 06.07.2020 виключено зі списків особового складу Коропського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та всіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна 24 роки 6 місяців 23 дня, пільгова 1 рік 10 місяців 16 днів; вислуга років в Збройних Силах України (з моменту останнього призову) складає 02 роки, 01 місяць 07  днів. 
Вказаним наказом також передбачено виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби відповідно до пункту 2 розділу 32 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за 4 календарні роки служби.
В зв`язку з ненарахуванням та невиплатою відповідачем одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 21 повний календарний рік військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 21 повний календарний рік військової служби, оскільки військовослужбовцям, які звільняються із служби повторно одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Частиною 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст. 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»   (далі - Закон № 2011- XII)
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 ст. 9 Закону № 2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII).
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Колегія суддів зауважує, що вказаним вище положенням Закону № 2011-XII повністю кореспондують положення п.п. 1,7 Розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого  наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.
З аналізу вказаних положень вбачається, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому, у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Як вже було зазначено вище, наказом Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 26.05.2017 № 7-ОС (про особовий склад) позивача звільнено зі служби в Держспецзв`язку, як особу начальницького складу, що не виявила бажання проходити військову службу за контрактом в Держспецзв`язку у запас Збройних Сил України з 26.05.2017 (а.с. 12 зворот).
В подальшому, позивач проходив службу в Коропському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 26.06.2020 № 181 майора ОСОБА_1 , начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Коропського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки звільнено у запас за підпунктом «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Наказом військового комісара Коропського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) від 06.07.2020 № 65 майора ОСОБА_1 , начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Коропського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, звільненого наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 26.06.2020 № 181 у запас за підпунктом “й” пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” з 06.07.2020 виключено зі списків особового складу Коропського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та всіх видів забезпечення (а.с. 6).  Вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна 24 роки 6 місяців 23 дня, пільгова 1 рік 10 місяців 16 днів; вислуга років в Збройних Силах України (з моменту останнього призову) складає 02 роки, 01 місяць 07  днів.
Вказаним наказом також передбачено виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби відповідно до пункту 2 розділу 32 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за 4 календарні роки служби.
З урахуванням зазначених обставин, вбачається, що відповідачем здійснено виплату  грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення позивачу за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
Колегія суддів звертає увагу на висновок Верховного Суду у постанові від 12.11.2020 у справі № 640/3835/19, де зазначено, що факт набуття чи ненабуття позивачем права на виплату одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є ключовим при вирішенні питання зарахування періоду попередньої служби для розрахунку одноразової грошової допомоги у разі повторного звільнення військовослужбовця з військової служби.
Щодо обставин набуття чи ненабуття позивачем права на виплату одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей» (далі – постанова № 393) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Абзацом 5, 7 пункту 10 постанови № 393 встановлено, що зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги. 
Відповідно до п. 14 постанови № 393 одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони, Службою судової охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання.
Колегією суддів було встановлено, що на час звільнення позивача (26.05.2017) з Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України  вислуги років у Збройних Силах України у ОСОБА_1 було понад 10 років.
За таких обставин, при попередньому звільненні з військової служби (з Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України 26.05.2017) позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги, а тому в розумінні п. 10 Постанови № 393, як особі офіцерського складу, яка звільнялася зі служби, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України повинна була здійснити виплату грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Отже, враховуючи те, що у 2020 році позивач звільнявся з військової служби повторно, а при попередньому звільненні у 2017 році з Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Чернігівській області набув право на отримання одноразової грошової допомоги, Чернігівський обласний територіальний центр  комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України у відповідності до вимог законодавства правомірно виплатив ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу (4 роки) без урахування періоду попередньої служби, як наслідок відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 21 повний календарний рік військової служби, що вірно було встановлено судом першої інстанції.
В контексті викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.
При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції протиправно не надавалась оцінка позовним вимогам про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування позивачу добових витрат у період з 19.01.2017 по 07.02.2018 за час перебування у довготривалому відрядженні, у складі бойових частин, у районах проведення АТО та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу добові витрати за час перебування у відрядженні з 19.01.2017 по 07.02.2018 у складі бойових частин, у районах проведення АТО, колегія суддів не бере до уваги, оскільки ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 вказані вимоги були залишені без розгляду.
Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                    Василенко Я.М.

Судді:                                                                                          Ганечко О.М.

                                                                                                              Кузьменко В.В.