ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 р. 	Справа № 520/4830/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 р. (ухвалене суддею Сагайдаком В.В.) по справі № 520/4830/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,          
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі посвідчення "Особа з інвалідністю внаслідок війни" за заявою позивача від 28.10.2020 р; зобов`язати відповідача видати позивачу посвідчення "Особа з інвалідністю внаслідок війни" за заявою позивача від 28.10.2020 р.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 р. задоволено позов, а саме: визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради щодо відмови у віддачі посвідчення "Особа з інвалідністю внаслідок війни" за заявою ОСОБА_1  від 28.10.2020 р.; зобов`язано Управління соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради видати ОСОБА_1  посвідчення "Особа з інвалідністю внаслідок війни" за заявою ОСОБА_1  від 28.10.2020 р.
Не погодившись із рішенням суду першої  інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  апеляційної   інстанції   розглядає справу   в порядку письмового провадження за наявними   у справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 14.08.2000 р. проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ України та з 07.11.2015 р. проходив службу в Національній поліції України.
Згідно із свідоцтвом про хворобу № 169 (протокол № 22 від 24.09.2020р. ) Госпітальної медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області» ОСОБА_1 23.05.2005 р. отримав: «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції». За довідкою МСЕК від 27.10.2020 р. серії 12 ААБ № 699705 позивачу встановлена друга група інвалідності вперше.
30.01.2020 р. Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Харківській області складено акт 1/20 про нещасний випадок лейтенанта міліції ОСОБА_1 , що стався 23.03.2005 р. при виконанні службових обов`язків на посаді експерта-вибухотехніка (спеціальне звання - лейтенант міліції) в ВТВ НДЕКЦ при УМВС України в Харківській області (на час виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про міліцію»).
Позивач звернувся до відповідача з питань встановлення йому статусу «Особа з інвалідністю внаслідок війни», згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідачем 02.11.2020 р. за № 10-86/8152/04-20 направлений до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації запит з проханням надати роз`яснення стосовно правомірності встановлення зазначеного статусу.
Управлінням соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради отримано листа від Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації від 17.11.2020 р. № 01- 25/06/02/ НОМЕР_1 , в якому повідомлено, що з зазначеного питання Департаментом направлено запит до Міністерства у справах ветеранів України.
Листом від 20.11.2020 р. за № 10-86/8601/04-20 відповідач повідомив позивача, про направлення вищезазначеного запиту.
30.12.2020 р. відповідачем отримано супровідний лист Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації від 30.12.2020 р. № 01-36/06/02/14839 з  копією листа Міністерства у справах ветеранів України від 22.12.2020 р. № 11046/02/09.1-20, в якому зазначено, що підстави для встановлення поліцейським статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутні.
Листом Управління соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради відмовило позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, у зв`язку із відсутністю правових підстав.
Позивач вважаючи дії відповідача щодо відмови у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни протиправними, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно відмовлено у задоволенні звернення позивача щодо надання йому статусу інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни), відповідно до  ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту"  та видачі посвідчення інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни).
Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, є Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 р. № 3551-XII  (в подальшому - Закон № 3551-XII).
Відповідно до ст. 4 Закону № 3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Перелік осіб, які належать до інвалідів війни, визначений у  ст. 7 Закону №  3551-XII.
Відповідно до п. 2 ч. 2  ст. 7 Закону №3551-ХІІ, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.
З метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України  наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 р. №1346, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за №83/7404, затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України (в подальшому - Порядок № 1346).
Пунктами 3.9, 3.10 Порядку №1346 встановлено, що Комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він трапився в період проходження служби під час: припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; охорони і забезпечення громадського порядку; несення постової чи патрульної служби; виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; забезпечення безпеки дорожнього руху.
Комісія з розслідування також визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він стався в період проходження служби внаслідок безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з        метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо).
Право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, згідно із п. 2 ч. 2  ст. 7 Закону № 3551-ХІІ,  законодавець пов`язує з тим, що інвалідність працівника сталася в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних, зокрема, з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та наявністю передбачених Порядком обставин, що призвели до травмування чи захворювання.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що    відмовляючи позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, відповідач виходив з того, що положення п. 2 ч. 2  ст. 7 Закону №3551-ХІІ  не поширюються на осіб, які проходили службу в Національній поліції.
Проте, відповідач не врахував, що позивач у період з 14.08.2000 р. по 06.11.2015 р. проходив службу в органах внутрішніх справ, а нещасний випадок, внаслідок якого ним отримано травму, що зумовила настання інвалідності, з ним трапився - 23.03.2005 р. в період проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді лейтенант міліції.
Отримана позивачем травма пов`язана з виконанням ним службових обов`язків особи рядового/начальницького складу органів внутрішніх справ (МВС України) та зумовила настання інвалідності, що підтверджено залученими до матеріалів справи копіями висновку за результатами перевірки за рапортом лейтенанта міліції ОСОБА_1 від 22.08.2005 р., акта № 1/20 про нещасний випадок від 31.01.2020 р. (форми Н-1*), акта розслідування нещасного випадку від 30.01.2020 р. (форми Н-5*), довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ № 699705.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що положення п. 2 ч. 2  ст. 7 Закону №3551-ХІІ  поширюються на позивача, як на особу рядового/начальницького складу органів внутрішніх справ (МВС України).
Факт звільнення позивача зі служби в поліції не впливає на обставини визнання за ним права на набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки визначальним у спірних відносинах є момент отримання травми (поранення, контузії) та її зв`язок з виконанням службових обов`язків.            
Таким чином, дії відповідача щодо відмови у наданні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни є протиправними.
Щодо позовних вимог позивач про зобов`язання відповідача видати позивачу посвідчення "Особа з інвалідністю внаслідок війни" за заявою позивача від 28.10.2020 р., суд апеляційної інстанції звертає увагу на їх передчасність, оскільки Управлінням заява позивача від 28.10.2020 р. разом з доданими до неї документами по суті не розглядалась, а висновок про відсутність підстав для її задоволення відповідачем зроблений виключно з огляду на помилкове розуміння норм чинного законодавства.
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд апеляційної інстанції виходить з того, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.
Частиною 4  статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України  визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені  законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Матеріали справи не містять доказів, що свідчили б про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення 
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що  зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, а також відсутність відповідного рішення відносно позивача, суд апеляційної інстанції вважає, що під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект, у зв`язку з чим суд апеляційної  вважає, що належним способом захисту прав позивача є необхідність зобов`язання Управління соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.10.2020 р. про видачу ОСОБА_1  посвідчення "Особа з інвалідністю внаслідок війни" із прийняттям відповідного рішення, з врахуванням висновків суду. 
Згідно п. 2 ч. 1 ст.  315, п. 4  ч. 1 ст.  317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у  відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного  застосування норм  матеріального права.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає необхідним  скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 р. в частині зобов`язання Управління соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради видати ОСОБА_1  посвідчення "Особа з інвалідністю внаслідок війни" за заявою ОСОБА_1  від 28.10.2020 р. та прийняти постанову, якою в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Керуючись ст. ст.  243,  308,  315,  317,  322,  325,  326,328,  329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Управління соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 р. по справі № 520/4830/21  скасувати в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Управління соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради видати ОСОБА_1 посвідчення "Особа з інвалідністю внаслідок війни" за заявою ОСОБА_1 від 28.10.2020 р.
Прийняти в цій частині постанову, якою зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.10.2020 р. про видачу ОСОБА_1 посвідчення "Особа з інвалідністю внаслідок війни" із прийняттям відповідного рішення, з врахуванням висновків суду
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 р. по справі № 520/4830/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова