УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 685/1/21
Провадження № 22-ц/4820/1234/21
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Філіпчук О.В. 
за участю представників учасників справи
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №685/1/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником ОСОБА_2 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 01 червня 2021 року (суддя Бурлак Г.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

       Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , який з часу розірвання шлюбу з 1988 року і до дня смерті проживав з ОСОБА_3 та був прописаний у її господарстві. ОСОБА_1 вказує, що після смерті батька нею не було подано заяву про прийняття спадщини, оскільки вона з 05.11.2008 до 25.01.2011 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку і в цей період важко хворіла, так як перенесла ускладнену вагітність та пов`язану із цим операцію, у зв`язку із чим проходила лікування у Лановецькій ЦРЛ та Тернопільській КМЛ. Позивачка посилається на те, що в 2020 році їй стало відомо про наявність у її батька на момент смерті нерухомого майна, а саме земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8057 га, кадастровий номер 6824784000:04:001:0028 та оформлення спадкового майна відповідачкою. Таким чином, позивачка з метою реалізації свого права на спадкування після смерті батька просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лисогірка Теофіпольського району Хмельницької області.
Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 01 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням суду ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка зазначає, що у поданому позові вона зазначила, що на момент, коли помер батько та протягом шестимісячного строку після його смерті, вона здійснювала догляд за трирічною дитиною та важко хворіла, що підтвердила документами із лікувальних закладів і показами свідків. І саме обставини, пов`язані із тяжкою хворобою позивачки, що припали на період, коли завершився строк на прийняття спадщини, зумовили нею пропуск строку на прийняття спадщини. Також, апелянтка посилається на те, що вона не зазначала про свою необізнаність щодо спадкового майна підставою позову та (або) обставиною, яка вказує на поважність пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно ототожнив обізнаність позивачки про оформлення відповідачкою спадщини виключно на себе із причиною попуску строку на прийняття спадщини, у зв`язку із чим висновок суду не відповідає фактичними обставинам справи. 
Зважаючи на викладене, апелянтка просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити. 
У відзиві на апеляційну скаргу, поданому ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5 , відповідачка погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.  ОСОБА_3 вказує, що позивачка подала до суду позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини через 11 років після смерті батька, не звернувшись до нотаріуса для оформлення спадкових прав. Також, ОСОБА_3 зазначила, що жоден із дітей спадкодавця не подав заяву про прийняття спадщини і, що ОСОБА_1 в своєму позові визнавала той факт, що її померлий батько проживав однією сім`єю з відповідачкою, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та виконували один щодо одного обов`язки подружжя. Відповідачка посилається на те, що проживаючи в одному селі з батьком, діти померлого не могли не знати, що з 2005 року в нього на праві власності є земельна ділянка, площею 1.81 га та призначена для товарного сільськогосподарського виробництва. ОСОБА_3 вважає, що відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд вірно виходив із недоведеності позивачкою поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, а догляд останньою своєї дитини та її хвороба не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.
Представник апелянтки ОСОБА_1 ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.
Представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Сторони до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України). 
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.
Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що батько позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_1 від 26.01.1985, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 26.02.2008, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 01.02.2010 (а.с.6-8).
Відповідно до витягу з погосподарських книг Святецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області з 1986 по 2010 роки в господарстві АДРЕСА_1 проживали та були прописані, зокрема ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.10-11).
Згідно довідки Лановецького районного суду Тернопільської області позивачка з 05 листопада 2008 року по 25 січня 2011 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.12)
З довідки Лановецької ЦРЛ та виписки з медичної карти вбачається, що ОСОБА_1 з 05.07.2010 по 13.07.2010 знаходилася на стаціонарному лікуванні з приводу лівобічної порушеної трубної вагітності, проведена операція та з 19.07.2010 по 23.07.2010 перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: правобічного хронічного сальпінгоофориту в стадії загострення і після проведеного повного клініко-лабораторного обстеження та лікування ОСОБА_1 в задовільному стані виписана додому під спостереження дільничного акушер-гінеколога (а.с.13, 14-15). 
З матеріалів спадкової справи також прослідковується, що ОСОБА_8 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 і за її заявою зареєстровано спадкову справу №163/2020.
15.09.2020 ОСОБА_8 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,81 га призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Святецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області та яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №360278, виданого Теофіпольською РДА 22.12.2005, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №010576201087 (а.с. 37-52).
Постановою приватного нотаріуса від 08.04.2021 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку із пропущеним шестимісячним терміном подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.100).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що причини пропуску ОСОБА_1 шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неповажними.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони узгоджуються із нормами матеріального та процесуального права. 
Так, за загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Як слідує із змісту позовної заяви, позивачка зазначала причини пропуску нею строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька перебування у відпустці по догляду за дитиною та важка хвороба, через яку вона фактично була прикута до ліжка, а саме безпосередньо перед закінченням встановленого законом строку на прийняття спадщини та після закінчення шестимісячного строку перебувала на стаціонарному лікуванні в медичних закладах. 
Суд першої інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що зазначені позивачкою причини пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не можуть бути визнані поважними, оскільки вони не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення цих дій. 
Адже встановлено, що шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 сплив 31.07.2010, а як слідує із матеріалів справи (а.с. 13-15) позивачка знаходилася на стаціонарному лікуванні з 05.07.2010 по 13.07.2010 і з 19.07.2010 по 23.07.2010. І суд першої, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України зазначені письмові докази та покази свідка ОСОБА_9 , прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачкою поважності причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, адже після закінчення стаціонарного лікування ОСОБА_1 23.07.2010 була виписана додому в задовільному стані під спостереження дільничого акушер – гінеколога, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №05792 і достатніх та беззаперечних доказів того, що позивачка до 31.07.2010 в силу стану здоров`я перебувала вдома на умовах постійного постільного режиму останньою не надано. А сам факт перебування позивачки з 05.11.2008 по 25.01.2011 у відпустці по догляду за дитиною не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що причини пропуску звернення позивачки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини пов`язані із тяжкою хворобою, в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України є недоведеними і зводяться до незгоди апелянтки із оцінкою судом першої інстанції доказів.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повністю не відобразив покази свідка, оскільки судом були взяті до уваги показання свідка ОСОБА_9 про обставини, що мають значення для справи та досліджено вказані показання у сукупності з іншими доказами. У мотивувальній частині судового рішення наведено дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні цього спору.
Вищезазначені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно ототожнив обставини справи, а саме: факт необізнаності позивачки про склад спадкового майна та підставу ОСОБА_1 вважати свої права порушеними з часу її обізнаності про оформлення відповідачкою в порядку спадкування земельної ділянки з поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є такими, що заслуговують на увагу, однак це не призвело до невірного вирішення справи. 
Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено. 
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 01 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повне судове рішення складено 25 жовтня 2021 року.

Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай