Номер провадження: 22-ц/813/9520/21 
Номер справи місцевого суду: 515/507/21
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді - Комлевої О.С.,
Суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 травня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Тимошенка С.В., у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Одеської дирекції АТ «Укрпошта» до  ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-
в с т а н о в и в:
У квітні 2021 року АТ «Укрпошта» звернулося до суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення суми.
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 24 листопада 2019 року між АТ «Укрпошта» в особі Одеської дирекції (орендодавець) та фізичною особою ОСОБА_1 (орендар) були укладені договори оренди нерухомості, за якими орендодавець передав, а орендар взяв в строкове платне користування нерухомість загальною площею 591,1 кв. м., та нерухомість загальною площею 324,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п.3.1 договорів, оренда плата з 29 листопада 2019 року по 29 лютого 2020 року включно становила 3,00 грн. З 01 березня 2020 року оренда плата становила за 1 місяць 19200 грн. та 6630 грн. Однак, внаслідок несвоєчасного внесення орендної плати у орендаря виникла заборгованість в загальному розмірі – 180 810,00 грн. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості. 
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню за період з 31 березня 2020 року по 29 березня 2021 року за договорами, у загальному розмірі 23 666,52 грн., та 3% річних від простроченої суми за договорами у загальному розмірі 5 398,23 грн. 
Тобто, загальна сума стягнення заборгованості становить 209 874,75 грн. 
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ  «Укрпошти». 
Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 травня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрпошта в особі Одеської дирекції АТ «Укрпошта» заборгованість за договорами оренди нерухомості за № № 15-1144, 15-1145 від 29 листопада 2019 р. в розмірі 209 874 грн.75 коп. з яких: основна заборгованість в розмірі 180810 грн.; пеня – 23666 грн.52 коп. та 3% річних від простроченої суми заборгованості – 5398 грн.23 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрпошта в особі Одеської дирекції АТ «Укрпошта» судовий збір в розмірі 3149 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги  ОСОБА_1 зазначила, що суд не дотримався п`ятнадцятиденного процесуального строку для можливості надання відзиву відповідачкою, оскільки 22 квітня 2021 року було відкрито провадження, 15 травня 2021 року відповідач отримала поштовий конверт з копією ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками, а також судової повістки з призначенням судового розгляду на 26 травня 2021 року та 26 травня 2021 року ухвалено судове рішення про задоволення позовних вимог.
Також, апелянт зазначила, що приміщення бралися в оренду з метою розміщення офісів для подальшого здійснення господарської діяльності. Однак, згідно Указу Президента України № 87/2020 від 13 березня 2020 року «Про рішення РНБО України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби covid-19 спричиненої коронавірусом SARS-CоV-2» та постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу covid-19» на території країни введено карантин. Після введення карантину, були введені обмеження, що не дали можливості розпочати господарську діяльність. Згідно розділу 10 договору «Форс-мажорні обставини», сторони звільняються від часткового або повного виконання своїх обов`язків у разі виникнення обставин непереборної сили, які неможливо передбачити або можна передбачити, але не можна уникнути та при настання обставин юридичного форс-мажору. Форс-мажорні обставини які виникли в країні, а також у всьому світі були загальновідомі, а тому повідомляти позивача не було необхідним. З цих підстав відповідач вважає, що може бути звільнена від відповідальності щодо стягнення з неї усіх видів нарахувань відповідно до укладених договорів. 
Також зазначила, що українське законодавство не містить поняття «форс-мажору», проте мається таке визначення як «обставини непереборної сили» в Цивільному та Господарських кодексах. Більш чітке визначення «форс-мажору» міститься у Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів: сторона не несе відповідальності за невиконання будь-якого зі своїх зобов`язань, якщо доведе, що воно було викликане перешкодою поза її контролем, а також що від неї нерозумно було б очікувати прийняття до уваги цієї перешкоди під час укладення договору, уникнення чи подолання цієї перешкоди або її наслідків. 
У своєму відзиві АТ «Укрпошта» зазначило, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що дія обставин форс-мажору повинна бути підтверджена Торгово-промисловою палатою України, за вийнятком випадків, коли ці обставини загальновідомі або відповідно до цього прийнято нормативно-правові акти органів державної влади в межах їх компетенції. Сторона, для якої стало неможливим виконання обов`язків за цим договором через дію обставин форс-мажору, повинна протягом трьох днів повідомити іншу сторону про початок, а потім про закінчення дії цих обставин». 
У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між сторонами були укладені договори оренди нерухомості.
За договором за № 15-1144 орендодавець передав, а орендар взяв в строкове платне користування нерухомість загальною площею 591,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . 
За договором № 15-1145 орендодавець передав, а орендар взяв в строкове платне користування нерухомість загальною площею 324,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Актом приймання–передачі від 29 листопада 2019 року, власноруч підписаним сторонами у справі (а.с. 13), підтверджується, що позивач передав ОСОБА_1 нерухомість, розташовану за вищевказаною адресою (літера Б-ІІ), загальна площа якої складає 591.1 кв.м.
З розрахунку орендної плати за використання нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14) слідує, що загальний розмір орендної плати за повний місяць оренди становить 19200 грн.
Актом приймання-передачі від 29 листопада 2019 року, власноруч підписаним сторонами у справі (а.с. 22), підтверджується, що позивач передав ОСОБА_1 нерухомість, розташовану за вищевказаною адресою (літера А-І), загальна площа якої складає 324,5 кв.м.
З розрахунку орендної плати за використання нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23) слідує, що загальний розмір орендної плати за повний місяць оренди становить 6630 грн.
Розрахунками заборгованості (а.с.24,25) підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем за період з 29 листопада 2018 року по 01 березня 2021 року за договором № 15-1144 становить 134400 грн., а за договором № 15-1145 становить 46410 грн.
Відповідно до п.3.2 договору оренди нерухомості (а.с.7), починаючи з 29 листопада 2020 року, кожного року оренди ставки плати за користування майном, автоматично збільшується на 10% від ставок, що діяли за попередній рік оренди. При цьому сторона погодилася, що така зміна ставок плати за користування майном та розміру  орендної плати відбуватиметься без укладення будь-яких змін та доповнень до договору. 
Відповідно до 3.4 Договору (а.с.7) оплата орендної плати за перший та останній місяць оренди здійснюється орендарем не пізніше 10 робочих днів після підписання акту приймання-передачі майна в оренду.
Відповідно до п.3.7 Договору (а.с.8), оренда плата при укладанні цього договору сплачується за перший та останній місяць оренди. При цьому оренда плата за останній місяць оренди виступає незнижувальною сумою протягом строку оренди. У випадку збільшення розміру орендної плати орендар зобов`язаний доплатити орендодавцю відповідну суму орендної плати за останній місяць оренди згідно рахунку орендодавцю.
Згідно п.6.1.3 Договору (а.с.9), орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вносити оренду плату та інші платежі, передбачені цим договором. 
Як передбачено п.8.2 Договору (а.с.10), у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань цим договором орендар на вимогу орендодавця сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення.        
Задовольняючи частково позов АТ «Укрпошта» про стягнення суми, суд першої інстанції виходив з наступного.
Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст.762 ЦК України). Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.5 ст.762 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст. 550 ч.1 ЦК України).
На підставі викладених обставин, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми, оскільки ОСОБА_1 не виконала зобов`язання у строк, встановлений договором. Відсутність своєї вини за порушення зобов`язання вона не довела, як це передбачено ч.2 ст.614 ЦК України.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що суд не дотримався п`ятнадцятиденного процесуального строку для можливості надання відзиву відповідачкою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідач вказала, що 15 травня 2021 року отримала поштове відправлення з копією ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками, а також судової повістки з призначенням судового розгляду на 26 травня 2021 року, отже, відповідач була завчасно сповіщена про дату судового засідання, однак не вжила будь-яких дій для відкладення судового засідання з метою надання відзиву, а також не попередила суд про поважні причини неможливості прибути в судове засідання. 
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що після введення карантину, були введені обмеження, що не дали можливості розпочати господарську діяльність. Згідно розділу 10 договору «Форс-мажорні обставини», сторони звільняються від часткового або повного виконання своїх обов`язків у разі виникнення обставин непереборної сили, які неможливо передбачити або можна передбачити, але не можна уникнути та при настання обставин юридичного форс-мажору. Форс-мажорні обставини які виникли в країні, а також у всьому світі були загальновідомі, а тому повідомляти позивача не було необхідним, апеляційним судом не приймаються з огляду на наступне. 
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №530-ІХ від 17 березня 2020 року, Верховною Радою України було прийнято зміни до частини другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» відповідно до яких карантин визнається форс-мажором.
На підтвердження форс-мажорних обставин відповідачу потрібно було отримати висновок Торгово-промислової палати України про зміну обставин.
Таким чином, наявність обставин непереборної сили та початок її перебігу з 12 березня 2020 року не підтверджено повноважним центральним органом виконавчої влади. Відповідач дану обставину не засвідчила отриманням висновку ТПП України.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 травня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 29 листопада 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра