Постанова
Іменем України
 
27 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 127/24903/14-ц
провадження № 61-2053св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,
стягувач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
боржник - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на постанову Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2021 року у складі колегії суддів: Сала Т. Б., Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») звернулось до суду з заявою про заміну вибулого стягувача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 127/24903/14-ц за позовом ТОВ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Заява обґрунтована тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 11034175000.
 
11 серпня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 2301/К, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а останнє набуло право вимоги за договором кредиту № 11034175000.
 
Вказане стало підставою для звренення заявника до суду з заявою про заміну стягувача - ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 127/24903/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки (за кредитним договором № 11034175000).
 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року заяву задоволено. Замінено стягувача - ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» у цивільній справі № 127/24903/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на перемет іпотеки.
 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що, оскільки у зобов`язанні відбулася заміна кредитора на підставі договору про відступлення прав вимоги, тому наявні правові підстави для задоволення заяви про заміну сторони стягувача ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року скасовано. У задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача відмовлено.
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал», суд апеляційної інстанції керувався тим, що товариство не підтвердило належними доказами перехід права вимоги до нього за договором іпотеки.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У лютому 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та винести нову, якою задовольнити заяву ТОВ «Вердикт Капітал».
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою той факт, що новий кредитор набув право вимоги за кредитним договором із всіма забезпечуваними за ним зобов`язаннями, тобто набув повноцінне право вимоги до боржника. Судом апеляційної інстанції неправильно надано оцінку обставинам справи, доказам, які були долучені сторонами на підтвердження вимог та позицій,                   у зв`язку з чим прийнято постанову, яка унеможливлює виконання судового рішення у справі, яке до цього часу залишається невиконаним. Крім того, судом неправильно застосовано норми, які визначають заміну кредитора у зобов`язанні.
 
У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» від ОСОБА_4 , в якому боржник, посилаючись на безпідставність касаційної скарги, просить її відхилити, а оскаржувану постанову апеляційного суду - залишити без змін, оскільки вона є законною та обґрунтованою.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційна скарга ТОВ «Вердикт Капітал» передана на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2021 року відкрито касаційне провадження  у справі (з підстав, передбачених частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України), витребувано матеріали справи № 127/24903/14-ц із Вінницького міського суду Вінницької області та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
У березні 2021 року матеріали справи № 127/24903/14-ц надійшли до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                         є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,                є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                 з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд                у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова апеляційного суду - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом апеляційної інстанціївстановлено, що 04 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 11034175000, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 48 760,00 доларів США.
 
У пункті 2.1 розділу 2 кредитного договору зазначено, що в забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_3 за даним договором банком прийнято: застава згідно з договором іпотеки від 04 вересня 2006 року № 20773; порука згідно з договором поруки від 04 вересня 2006 року № 38202.
 
ТОВ «Вердикт Капітал» просить замінити вибулого стягувача на нього у цивільній справі № 127/24903/14-ц.
 
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня           2016 року у цивільній справі № 127/24903/14-ц задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким у рахунок виконання основного зобов`язання ОСОБА_2 щодо оплати заборгованості            у розмірі 889 083,27 грн за договором про надання споживчого кредиту                         від 04 вересня 2006 року № 11034175000 звернуто стягнення за договором іпотеки від 04 вересня 2006 року № 20773 шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру, номер АДРЕСА_1 .
 
Матеріали справи не містять доказів виконання заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2016 року у справі № 127/24903/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого 07 листопада 2017 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила ім`я на « ОСОБА_4 ».
 
10 серпня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 2301/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до боржників, зазначених у додатку № 1 до цього договору, за кредитними договорами та/або договорами поруки, та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами), та/або договорами застави, та/або договорами, та/або контрактами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку № 1 до цього договору.
 
З витягу-додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 10 серпня            2020 року № 2301/К вбачається, що у графі під № 281 зазначено позичальника ОСОБА_2 , кредитний договір № 11034175000, дата отримання кредиту -           04 вересня 2006 року, договір поруки - № 38202, короткий опис поруки - порука ОСОБА_5 . Заборгованість станом на 10 серпня 2020 року становить                  2 160 371,47 грн.
 
Нормативно-правове обґрунтування та мотиви, з яких виходив Верховний Суд
 
У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду, виконання яких є складовою права на справедливий суд та ефективний захист прав сторони у справі, що передбачені статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
 
За положенням частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
 
За частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження,                     є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
 
Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
 
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, а отже, припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
 
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18).
 
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.
 
Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу (частина перша статті 442 ЦПК України).
 
Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом, і правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.
 
Слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
 
При цьому відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
 
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права.
 
Оскільки заявником не надано належних доказів, що підтверджують перехід до                  ТОВ «Вердикт Капітал» прав вимоги за договором іпотеки від 04 вересня 2006 року № 20773, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , чи внесення відомостей щодо нього як нового іпотекодержателя до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, апеляційний суд, належним чином дослідивши наявні у справі докази та надавши їм оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та відмову у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача.
 
Частиною першою статті 627 ЦК України зазначено, що сторони, відповідно до статті 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
Таким чином, під час укладення договору сторони є вільними у виборі умов договору, на власний розсуд та за взаємною згодою визначають умови, порядок розрахунків і платежів.
Відповідно до положень статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
 
Таким чином, зазначене не свідчить, що набуваючи право вимоги за основним договором, новий кредитор автоматично набуває статус іпотекодержателя, без зазначення такої умови в договорі про перехід прав за кредитним договором.
 
Як установив апеляційний суд, у додатку № 1 до договору № 2301/К про відступлення прав вимоги від 10 серпня 2020 року, у графі під № 281 зазначено позичальника ОСОБА_2 , кредитний договір № 11034175000, дата отримання кредиту -04 вересня 2006 року, договір поруки № 38202, короткий опис поруки - порука ОСОБА_5 , заборгованість станом на 10 серпня 2020 року становить 2 160 371,47 грн.
 
Тобто у додатку № 1 до договору № 2301/К про відступлення прав вимоги                    від 10 серпня 2020 року відсутня інформація про перехід до ТОВ «Вердикт Капітал» прав вимоги за договором іпотеки від 04 вересня 2006 року № 20773.
 
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц, розглядаючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни. При цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів зокрема договорів, інших правочинів тощо, у тому числі - на предмет їх нікчемності.
 
За таких умов, доводи касаційної скарги стосовно того, що новий кредитор набув право вимоги за кредитним договором із всіма забезпечуваними за ним зобов`язаннями, тобто набув повноцінне право вимоги до боржника, натомість судом апеляційної інстанції неправильно надано оцінку обставинам справи, Верховний Суд відхиляє.
Інші доводи касаційної скарги не підтвердились матеріалами справи, зводяться до незгоди заявника з висновками апеляційного суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував, тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Постанова суду апеляційної інстанції прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається.
 
Доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, не можуть бути підставами для скасування постановленого у справі рішення судом апеляційної інстанції та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00).
При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Оскаржувана постанова відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.
 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                 є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Судді:	І. Ю. Гулейков	
 	     	
 	О. В. Ступак	
 	     	
 	Г. І. Усик