П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/444/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко Анна Василівна   
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
28 жовтня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Граб Л.С.  Гонтарука В. М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Григорук В.С., 
представника позивача - Бугайчук М.В.          
представника відповідача - Шатківської А.А.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.09.2019 №0002083304; №0002033304; №0001993304; №0002003304; №0002013304.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 27.09.2019 №0001993304, №0002003304, №0002033304 та №0002083304.
У задоволенні решти позовних вимог, суд відмовив.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В свою чергу позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив колегію суддів їх задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги податкового органу, посилаючись на обгрунтованість рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець особа з 01.02.2017 за юридичною адресою: АДРЕСА_1 , 28.12.2018 внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
У період з 08.08.2019 по 21.08.2019 на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області №1391 від 25 липня 2019 року проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 тривалістю 10 робочих днів, з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.02.2017 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.02.2017 по 31.12.2018.
Листом від 25.07.2019 за вих.№8712/14/06-30-13-05 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області зобов"язано позивача  надати інформацію для проведення документальної планової виїзної перевірки за період 01.02.2017 по 31.12.2018.
За наслідками перевірки складено акт №605/06-30-13-04/ НОМЕР_1 від 29.08.2019 (далі - акт перевірки).
Відповідно до висновків, викладених в акті перевірки, за її результатами встановлено порушення позивачем, зокрема:
- пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 44.1 ст.44, п.177.2, пп. 174.5, пп.177.4.3, пп. 177.4.4, пп. 177.4.5 п. 177.4, п. 177.10 ст.177 ПКУ, а саме в період з 01.02.2017 по 31.12.2018 занижено чистий оподатковуваний дохід у сумі 553574,43 грн, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб на 87310,18 грн, в тому числі за 2017 рік у сумі 45680,00 грн, за 2018 рік у сумі 41630,18 грн;
- пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 та пп.177.5.1 п.177.5 ст.177 ПКУ встановлено несвоєчасну сплату та не у повному обсязі авансованих платежів з податку на доходи фізичних осіб з І-ІІІ квартали 2017 року на загальну суму 2616,36 грн., в т.ч. в І кварталі 2017 року складає 872,13 грн (кількість днів затримки - 279); в II кварталі 2017 року складає 872,13 грн. (кількість днів затримки - 189); в III кварталі 2017 року складає 872,13 грн (кількість днів затримки - 98);
- п.п.168.1.4 п. 168.1 ст.168 ПКУ, а саме несвоєчасна сплата податку на доходи фізичних осіб за найманих працівників протягом періоду з 01.05.2017 по 30.11.2018;
- п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7 та ч.2 ст.9 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 року №2464-VI встановлено заниження за період з 01.02.2017 по 31.12.2018 суми єдиного внеску у розмірі 93403,48 грн, в т.ч. за 2017 рік в сумі 52350,87 грн, за 2018 рік в сумі 41052,61 грн, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за ставкою 22,0%, за рахунок заниження доходів від здійснення господарської діяльності та завищення витрат безпосередньо пов`язаних з отриманим доходом;
- абзацу а), п. 185.1 ст. 185, п.187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201 ПКУ не виписано податкові накладні, не зареєстровано такі накладні в Єдиному Реєстрі податкових накладних всього на суму ПДВ 27599,65 грн.;
- п.181.1 ст. 181, абз “г” п.198.5 ст.198, п.189.1 ст.189, абз. а), п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 п.193.1 ст.193, п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201, п.200.1, п.2004 ст.200 ПКУ не визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість, в результаті чого встановлено його заниження на загальну суму 11694,00 грн, в т.ч. за грудень 2018 року у сумі 11694,00 грн;
- пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп. 163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, пп.1. та пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ, в період з 01.02.2017 по 31.12.2018 занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 553574,43 грн, що призвело до заниження в даному періоді військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами звітного року, всього в сумі 7275,86 грн, а саме: за 2017 рік у сумі 253777,80грн, що призвело до заниження в даному періоді військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами звітного року в сумі 3806,67 грн, та за 2018 рік у сумі 299796,63 грн, що призвело до заниження військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами звітного року у сумі 3469,19 грн.
На підставі акта перевірки відповідачем 27.09.2019 прийнято:
- податкове повідомлення-рішення №0002083304 відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов"язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарі (робіт, послуг) у розмірі 13799,83 грн, з яких: 13799,83 грн - штрафні (фінансові) санкції;
- податкове повідомлення-рішення №0002033304 відповідно до якого позивачу збільшена сума грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у розмірі 3711,23 грн, з яких: 3647,86грн - штрафні (фінансові) санкції; 63,37 грн - пеня;
- податкове повідомлення-рішення №0001993304 відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов"язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 109137,73 грн, з яких: 87310,18 грн - податкове зобов"язання; 21827,55 грн - штрафні (фінансові) санкції;
- податкове повідомлення-рішення №0002003304 відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов"язання за платежем військовий збір за результатами річного декларування у розмірі 9094,83 грн, з яких: 7275,86 грн - податкове зобов"язання; 1818,97 грн - штрафні (фінансові) санкції;
- податкове повідомлення-рішення №0002013304 відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов"язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 14617,50 грн, з яких: 11694,00 грн - податкове зобов"язання; 2923,50 грн - штрафні (фінансові) санкції.
Окрім того встановлено, що а акті перевірки було допущено помилку, яка в подальшому виправлена контролюючим органом самостійно, а саме помилково вказано, що перевірка була "виїзною" замість проведеної "невиїзної", окрім того, перевірка діяльності позивача ОСОБА_1 проведене не як фізичної особи-підприємця, а як фізичної особи.
Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом поновлення порушеного права позивача є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 27.09.2019 №0002083304, №0002033304, №0001993304, №0002003304. 
При цьому, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27.09.2019 №0002013304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 14617,50 грн, з яких: 11694 грн - основне зобов"язання; 2923,50 грн - штрафні (фінансові) санкції, суд визнав правомірним, оскільки доказів протилежного позивачем до суду не надано.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
За правилами п.77.1 ст.77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.
У пункті 5 Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, Затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №524 від 2.06.2015р. та Затвердженого в Міністерстві юстиції України за №751/2796 від 24.06.2015р. чітко визначено, що затверджений план-графік є обов`язковим для виконання всіма підрозділами територіальних органів ДФС.
Приписами п.77.4 ст.77 ПК України передбачено, що про проведення планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли його не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Як встановлено судом, у наказі №1391 від 25.07.2019про проведення документальної планової виїзної перевірки позивача та копії повідомлення від 25.07.2019 №363/06-30-13-05 про проведення перевірки відсутні відомості про вручення копії наказу в строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки.
Разом з тим, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового повідомлення №10003100091581 вбачається, що позивач 01.08.2019 отримала лист від Головного управління Державної фіскальної служби (т.4 а.с. 164 зворот).
Крім того, з метою проведення документальної перевірки позивача, контролюючим органом сформовано запити від 25.07.2019, від 15.08.2019, від 21.08.2019 про надання документів та письмових пояснень, які були надіслані відповідачем на адресу позивача засобами поштового зв"язку листом з рекомендованим повідомленням про вручення.
Проте, оскільки позивачем не було надано для проведення перевірки оригінали документів в повному обсязі, 21 серпня 2019 року працівниками контролюючого органу складено відповідний акт №508/06-30-13-04.
Водночас, як з"ясувалось під час судового розгляду, відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень №1000310150049, №1000310156578, направлених Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області на адресу позивача із запитами від 15.08.2019 та від 21.08.2019, зазначені листи отримані адресатом після 21.08.2019 (дати складення акту про неподання платником податків документів). Зазначене свідчить про те, що станом на момент складення відповідачем - 21.08.2019 акту, позивач була позбавлена можливості виконати вимоги запитів від 15.08.2019 та від 21.08.2019 у визначений строк.
Щодо суті прийнятих відповідачем оскаржуваних повідомлень-рішень, колегєю суддів досліджено та враховано наступне.
Під час перевірки відповідачем встановлено відсутність складення та/або реєстрації позивачем протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 27599,65грн. У зв`язку з чим попереджено про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування у строк, визначений пунктом 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України та згідно зі статтею 120-1, застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 13799,83 грн за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).
У акті перевірки вказано, що згідно з Єдиним державним реєстром податкових накладних та наданих до перевірки первинних документів на реалізацію газу ФОП ОСОБА_1 виписано зведені податкові накладні на реалізацію газу Товариству з обмеженою відповідальністю ПЕЛЕТ ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД, що на думку відповідача є порушенням, оскільки позивач мала б виписати звичайні податкові накладні.
Так, 28.09.201 між ФОП ОСОБА_1 ("Постачальник") та ТОВ ПЕЛЕТ ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ("Покупець") укладено договір поставки №4 (надалі - Договір №4).
Згідно з п. 1.1. Договору №4 "Постачальник" зобов`язується передати у власність "Покупцю", а "Покупець" зобов`язується прийняти та оплатити скраплений газ, надалі - Товар у кількості, за номенклатурою, цінами і термінами постачання згідно з умовами цього Договору.
Згідно з п. 6.1 Договору №4 "Покупець" здійснює розрахунки за цим Договором шляхом оплати грошових коштів в безготівковій формі на підставі виставленого Постачальником Рахунку, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника не менше двох разів на місяць, а саме: 01 та 15 числа місяця за минулий звітний період на підставі рахунку та видаткової накладної. Сторони погодили, що звітний період вважається період з 01 по 15 число календарного місяця та з 15 по останнє число поточного календарного місяця.
На виконання умов Договору №4 в січні 2018 року на користь ТОВ ПЕЛЕТ ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД було здійснено 11 поставок газу скрапленого на загальну суму 10051,12 грн, в рахунок поставленого товару складено зведену податкову накладну №37 від 31.01.2018 (останній день звітного податкового періоду - січень 2018 року), вказана податкова накладна зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) 05.02.2018 (граничний термін 15.02.2018). В рахунок зазначеної поставки 19.01.2018 надійшла оплата в сумі 3201,28 грн.
У лютому 2018 року на користь ТОВ ПЕЛЕТ ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД було здійснено 8 поставок газу скрапленого на загальну суму 11023,57 грн, на виконання вимог п. 201.4 ст.201 ПК України складено зведену податкову накладну №70 від 28.02.2018 (останній день звітного податкового періоду - лютий 2018 року), зареєстровано в ЄРПН 07.03.2018 (граничний термін 15.03.2018). В рахунок зазначеної поставки 20.02.2018 надійшла часткова оплата в сумі 5874,64 грн, яка не перевищує вартість поставлених товарів протягом лютого місяця 2018 року.
У березні 2018 року на користь ТОВ ПЕЛЕТ ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД було здійснено 10 поставок газу скрапленого на загальну суму 7681,04 грн, на виконання вимог п. 201.4 ст.201 ПК України складено зведену податкову накладну №110 від 31.03.2018 (останній день звітного податкового періоду - березень 2018 року) зареєстровано в ЄРПН 11.04.2018 (граничний термін 15.04.2018). В рахунок зазначеної поставки 22.03.2018 надійшла часткова оплата в сумі 2023,58 грн, яка не перевищує вартість поставлених товарів протягом березня місяця 2018 року.
У травні 2018 року на користь ТОВ ПЕЛЕТ ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД було здійснено 17 поставок газу скрапленого на загальну суму 6982,9 грн, на виконання вимог п. 201.4 ст.201 ПК України складено зведену податкову накладну №195 від 31.05.2018 (останній день звітного податкового періоду - травень 2018 року), зареєстровано в ЄРПН 13.06.2018 (граничний термін 15.06.2018). В рахунок зазначеної поставки 21.05.2018 надійшла часткова оплата в сумі 4708,15 грн, яка не перевищує вартість поставлених товарів протягом травня місяця 2018 року.
У червні 2018 року на користь ТОВ ПЕЛЕТ ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД здійснено 7 поставок газу скрапленого на загальну суму 3723,04 грн, на виконання вимог п. 201.4 ст. 201 ПК України складено зведену податкову накладну №233 від 30.06.2018 (останній день звітного податкового періоду - червень 2018 року), зареєстровано в ЄРПН 11.07.2018 (граничний термін 15.07.2018). В рахунок зазначеної поставки 20.06.2018 надійшла часткова оплата в сумі 3039,88 грн, яка не перевищує вартість поставлених товарів протягом червня місяця 2018 року.
У липні 2018 року на користь ТОВ ПЕЛЕТ ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД здійснено 17 поставок газу скрапленого на загальну суму 11773,73 грн, складено зведену податкову накладну №273 від 31.07.2018 (останній день звітного податкового періоду - липень 2018 року), зареєстровано в ЄРПН 09.08.2018 (граничний термін 15.08.2018). В рахунок зазначеної поставки 17.07.2018 надійшла часткова оплата в сумі 5000,00 грн, що не перевищує вартість поставлених товарів протягом липня місяця 2018 року.
У серпні 2018 року на користь ТОВ ПЕЛЕТ ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД здійснено 7 поставок газу скрапленого на загальну суму 7648,63 грн, на виконання вимог п. 201.4 ст.201 ПК України складено зведену податкову накладну №314 від 31.08.2018 (останній день звітного податкового періоду - серпень 2018 року), зареєстровано в ЄРПН 13.09.2018 (граничний термін 15.09.2018). В рахунок зазначеної поставки 22.08.2018 надійшла часткова оплата в сумі 4582,34 грн, яка не перевищує вартість поставлених товарів протягом серпня місяця 2018 року.
У вересні 2018 року на користь ТОВ ПЕЛЕТ ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД було здійснено 15 поставок газу скрапленого на загальну суму 16819,62 грн., на виконання вимог п. 201.4 ст.201 ПК України складено зведену податкову накладну №359 від 30.09.2018 (останній день звітного податкового періоду - вересень 2018 року абз. 2п 201.4 ст. 201 ПКУ), зареєстровано в ЄРПН 10.10.2018 (граничний термін 15.10.2018). В рахунок зазначеної поставки 18.09.2018 надійшла часткова оплата в сумі 7958,08 грн, яка ніяким чином не перевищує вартість поставлених товарів протягом вересня місяця 2018 року.
У жовтні 2018 року на користь ТОВ ПЕЛЕТ ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД здійснено 17 поставок газу скрапленого на загальну суму 19730,23 грн, на виконання вимог п. 201.4 ст.201 ПК України складено зведену податкову накладну №402 від 31.10.2018 (останній день звітного податкового періоду - жовтень 2018 року), зареєстровано в ЄРПН 14.11.2018 (граничний термін 15.11.2018). В рахунок зазначеної поставки 17.10.2018 надійшла часткова оплата в сумі 3847,77 грн, яка не перевищує вартість поставлених товарів протягом жовтня місяця 2018 року.
Зазначені податкові накладні зареєстровано в ЄРПН та надані контрагенту. 
Крім того, до кожної податкової накладної додано квитанцію податкового органу в якій відображено присвоєний реєстраційний номер документу та підтверджено прийняття податкової накладної на реєстрацію. Зведені податкові накладні складено в кінці місяця та своєчасно зареєстровано до 15 числа наступного місяця. Складення та реєстрація зведеної податкової накладної замість податкових накладних не призвела до заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість.
Згідно з п.19 наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної у разі здійснення постачання товарів/послуг (крім здійснення операцій, визначених пунктом 44 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України), постачання яких має безперервний або ритмічний характер, постачальником (продавцем) може бути складена зведена податкова накладна: покупцям - платникам податку - не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер, з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця.
Згідно ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів чи послуг, а також на суму авансів безпосередньо у день виникнення податкових зобов`язань продавця.
Відповідно до п.201.4 Податкового кодексу України якщо покупці зареєстровані платником ПДВ, то зведені податкові накладні складаються окремо на кожного покупця, з урахуванням загального обсягу постачання такому покупцю протягом місяця, у термін не пізніше останнього дня місяця, в якому було здійснено такі постачання.
Абзац 4 п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України встановлює, що у разі якщо станом на дату складання зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на поточний рахунок продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця.
Вимоги до граничних строків реєстрації податкових накладних передбачені п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, у відповідності з яким реєстрація платниками податку податкових накладних в ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).
Відповідно до абзацу 1, 2 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до п.п.120-1.2 статті 120-1 ПК України, - відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.
Відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.
Згідно матеріалів справи вбачається, що поставка скрапленого газу на виконання умов Договору №4 відбувалась систематично та ритмічно, а у податкового органу наявний в повному обсязі облік реалізованого позивачем товару за весь перевіряємий період за результатами електронного звітування виписаних чеків на скрапленого газу по складеним податковим накладним. 
Зазначене вище підтверджує висновок суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення №0002083304 від 27.09.2019 про нарахування штрафних (фінансових) санкцій збільшення грошового зобов"язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарі (робіт, послуг) у розмірі 13799,83 грн є безпідставним та необгрунтованим.
Щодо податкового повідомлення-рішення №0002033304 відповідно до якого позивачу збільшена сума грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у розмірі 3711,23 грн, з яких: 3647,86 грн - штрафні (фінансові) санкції; 63,37 грн - пеня, суд встановив наступне.
Під час перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем пп. 168.1.1, пп. 168.1.2, пп. 168.1 ст. 168, пп. б п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб з доходу наданого на користь платників податків - фізичних осіб, в період з 01.05.2017 по 30.11.2018, який підлягає сплаті до бюджету у строки встановлені ст.168 ПКУ.
Відповідно до акту перевірки встановлено, що позивачем за період з травня 2017 року по листопад 2018 року здійснено виплату заробітної плати у розмірі 170038,04 грн, сума податку на доходи фізичних осіб, з яких за вказаний період становить 30266,48 грн, проте нарахований але не сплачений податок становить 6973,24 грн. В свою чергу матеріали справи свідчать, що позивач, платежі з ПДФО за період з вересня 2018 року по листопад 2018 року у сумі розміром 6935,76 грн сплатила, однак, зазначені кошти у розмірі 6935,76 грн були сплачені на помилковий розрахунковий рахунок, з призначенням платежу - податок на доходи фізичних осіб, утриманий із заробітної плати за відповідний період.
Листом від 22.06.2017 за вих.№22/06/17 позивач зверталась до начальника Новоград-Волинської ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області із проханням перерахувати помилково сплачені кошти у розмірі 172,80 грн на інший, правильний розрахунковий рахунок.
Згідно з пунктом 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Пунктом 38.2 статті 38 ПК України передбачено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.
Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.
У пп. 14.1.180 п. 14.1 статті 14 ПК України зазначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Згідно пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом (пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України).
Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (пп. 168.1.5 п. 168.1 статті 168 ПК України).
Згідно з п.171. ст.171 ПКУ особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, виплачує такі доходи на користь платника податку
Відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Відповідно до п.127.1 ст.127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків. - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів. - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Податковим органом встановлено несвоєчасне перерахування позивачем до бюджету податку на доходи фізичних осіб за перевіряємий період, з доходу у вигляді заробітної плати, чим порушено вимоги підпунктів 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпункту "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України.
Однак, як свідчать матеріали справи, податок на доходи фізичних осіб за спірний період сплачувався позивачем у строки визначені законодавством, однак помилково кошти перераховані на інший розрахунковий рахунок територіального управління Державної казначейської служби у Житомирській області.
Зі змісту пунктів 2.2 і 2.3 Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженому Наказом Державного казначейства України від 26 червня 2002 року №122 слідує, що всі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), не залежно від того, до якого бюджету вони сплачені, в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування податку на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.
Згідно з п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Отже, враховуючи, що позивачем доведено, а судовим розглядом підтверджено факт того, що податок на доходи фізичних осіб позивачем сплачувався у строки встановлені ПК України, проте на помилковий розрахунковий рахунок, однак такий податок зарахований до Державного бюджету України, що підтверджено контролюючим органом та матеріалами адміністративної справи, а тому підстави для застосування штрафу з цих підстав відсутні. З огляду на викладене,  податкове повідомлення-рішення №0002033304 від 27.09.2019 про збільшення позивачу сума грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у розмірі 3711,23 грн, є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 27.09.2019 №0001993304 про збільшення позивачу грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результати річного декларування у розмірі 109137,73грн, з яких: 87310,18 грн - податкове зобов`язання; 21827,55 грн - штрафні (фінансові) санкції та податкового повідомлення-рішення від 27.09.2019 №0002003304 про збільшення суми грошового зобов"язання за платежем військовий податок у розмірі 9094,83 грн., з яких: 7275,86 грн - податкове зобов"язання; 1818,97 грн - штрафні (фінансові) санкції, судом встановлено наступне.
Під час перевірки діяльності позивача, контролюючим органом встановлено, що позивач, за період 01.02.2017 по 31.12.2018 занизила чистий оподатковуваний дохід в 2017-2018 роках на загальну суму 553574,43 грн, в результаті чого визначено податкове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 87310,18 грн в тому числі: за 2017 рік у сумі 45680,00 грн; за 2018 рік у сумі 41 630,18 грн.
Податковим органом встановлено заниження позивачем суми чистого оподаткованого доходу за 2017-2018 роки в розмірі 504437,27 грн, зазначені висновки зроблені контролюючим органом у зв"язку з встановленням невідповідність інформації, зазначеної у первинних документах та поданих позивачем звітах, а саме, за 2017 рік: відсутній факт оплати відвантажених товарно-матеріальних цінностей на суму 69353,24грн; завищені інші витрати (колонка 7) додатку Ф2 у декларації про майновий стан і доходи на суму 184424,56 грн; за 2018 рік: відсутній факт оплати відвантажених товарно-матеріальних цінностей на суму - 135 752,82 грн; занижено суму одержаного доходу на суму - 20293,91 грн; занижено витрати на оплату праці на суму - 6679,54 грн; завищені інші витрати (колонка 7) додатку Ф2 декларації про майновий стан і доходи на суму 150429,39 грн.
Контролюючим органом у акті перевірки зазначено, що позивачем віднесено до суми витрат на товарно-матеріальні цінності у 2017 році суму в розмірі 1305827,41 грн та у 2018 році суму в розмірі 2421755,58 грн, однак відповідно до банківських виписок та інших первинних документів наданих позивачем у 2017 році оплачено товарно-матеріальні цінності на суму 1236474,17 грн та у 2018 році на суму 2286002,76 грн.
Таким чином, за результатами перевірки посадовими особами податкового органу встановлено, що позивачем, в порушення п. 177.2, пп.174.5., пп.177.4.4. п.177.4 п. 177.10 ст.177 ПК України, завищено витрати на придбання ТМЦ за період з 01.02.2017 по 31.12.2018 всього у сумі 205106,06 грн: з яких за 2017 рік у сумі 69353,24 грн = (1305827,41 грн - 1236474,17 грн) та за 2018 рік у сумі 135752,82 грн = (2421755,58 грн - 2286002,76 грн).
Однак, на спростування вказаного та підтвердження оплати у 2017 році товарно-матеріальних цінностей у розмірі 69353,24 грн = (1305827,41 грн - 1236474,17 грн), за результатами здійснення господарської операції із контрагентами - Приватним підприємством «Донгазтрейд» та Товариством з обмежено відповідальністю «Яблунець» позивачем надано до суду копії первинних документів, а саме: договір №39 від 01.02.2017, укладений між ФОП ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Донгазтрейд» на поставку скрапленого газу та договір оренди №2 від 01.03.2017, укладений між позивачем та Товариством з обмежено відповідальністю «Яблунець»; платіжне доручення №97117563082004115793 від 27.02.2017 на суму 2000,00 грн; квитанцію №0.0.717454404.1 від 01.03.2017 на суму 4002,00 грн; квитанцію №TS 210643 від 02.03.2017 на суму 20000,00 грн + комісія 50 грн; квитанцію №TS207963 від 10.03.2017 на суму 6000,00 грн + комісія 30 грн; квитанцію №TS210543 від 20.03.2017 на суму 12300,00 грн; квитанцію №TS210643 від 24.03.2017 на суму 5707,06 грн.+комісія 28,54 грн; квитанцію від 24.03.2017 на суму 1100,00 грн + комісія 10 грн; квитанцію № TS210648 від 31.03.2017 на суму 12000,00 грн. + комісія 50 грн; квитанцію № TS207967 від 03.04.2017 на суму 6000,00 грн + комісія 60 грн.
При цьому, не приймає до уваги доводи апелянта  про неможливість врахування вказаних оплат за товарно-матеріальні цінності у розмірі 69353,24 грн до понесених позивачем витрат, оскільки фізична особа-підприємець не може використовувати поточний розрахунковий рахунок, відкритий на фізичну особу, для проведення операцій пов"язаних із здійсненням підприємницької діяльності.
Колегія суддів враховує, що наданими позивачем первинними документами  підтверджується сплата (оплата) з розрахункового рахунок позивача, як фізичної особи грошових коштів Приватному підприємству «Донгазтрейд» та Товариству з обмежено відповідальністю «Яблунець» із призначенням платежу «оплата за товари» та «за договором оренди», відповідно. Відповідно, сплата коштів із карткового рахунку у 2017 році в загальному розмірі 69353,24 грн, може бути віднесена до витрат позивача пов"язаних із здійсненням підприємницької діяльності, оскільки платежі на цю суму мають відомості про оплату контрагентам позивача за певний товар (оренду).
Щодо підтвердження оплати у 2018 році товарно-матеріальних цінностей у розмірі 35752,82 грн = (2421755,58 грн - 2286002,76 грн), на переконання позивача, вищезазначена сума виникла за рахунок заборгованості перед ПП «Донгазтрейд» на підставі договору поставки №39 від 01.02.2017, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Донгазтрейд».
На виконання умов договору поставки №39 від 01.02.2017, укладеного між ФОП ОСОБА_1 («Покупець») та Приватним підприємством «Донгазтрейд» («Постачальник»), відповідно до товарно-транспортних накладних від 27.12.2017 позивачу поставлено скраплений газ у загальній кількості 11250 літрів.
Судом встановлено, що постачання газу ПП «Донгазтрейд» здійснені 27.12.2017 після закінчення банківського часу, в свою чергу залишок коштів на розрахунковому рахунку позивача на 28.12.2017 складав 2329,83 грн, 29 грудня 2017 року банківська система не працювала, тому позивач не мала можливості сплатити 126000,00 грн за останню поставку, щоб мати право на витрати в 2017 році.
На підтвердження оплати у січні 2018 року коштів за поставлений 27.12.2017 скраплений газ, позивачем надано до суду платіжні дорученням: №128 від 03 січня 2018 року; №131 від 09 січня 2018 року; №132 від 10 січня 2018 року; №133 від 12 січня 2018 року; №134 від 15 січня 2018 року; №140 від 22 січня 2018 року №143 від 24 січня 2018 року.
Згідно з п.п. 177.4.1 та пп. 177.4.4п.177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Колегія суддів переконана, що в даному випадку позивач діяла в межах чинного законодавства, а тому відсутні будь-які підстави для не включення (не врахування) до переліку витрат коштів у розмірі 135752,82 грн, як таких, що безпосередньо пов"язані з отриманням доходів за наявності документально підтвердженої оплати відвантажених товарно-матеріальних цінностей в 2018 році на суму - 135752,82 грн.
Щодо встановленого контролюючим органом завищення інших витрат (колонка 7) додатку Ф2 декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік на суму 184424,56 грн та за 2018 рік - 150429,39 грн, всього у розмірі - 334853, 95 грн, суд зазначає, що такі висновки зроблені посадовим особами відповідача у зв"язку з тим, що надані позивачем до перевірки акти здачі-приймання робіт (надання послуг) та товарні чеки щодо оплати наданих послуг ФОП ОСОБА_2 , на суму 265000,00 грн, з яких: у 2017 році на суму 165000,00 грн та у 2018 році на суму 100000,00 грн, не враховані контролюючим органом з підстав не пов`язаності з господарською діяльністю позивача.
Зокрема, у акті перевірки вказано, що згідно з наданими банківськими виписками за період з 01.02.2017 по 31.12.2017 ФОП ОСОБА_1 не оплачувала ФОП ОСОБА_2 послуги в безготівковій формі. В свою чергу, для підтвердження оплати будь-яких послуг за готівку ФОП ОСОБА_1 не надано фіскальні касові чеки на товари (послуги), фіскальні касові чеки видачі коштів, розрахункові квитанції, спрощені розрахункові квитанції, фіскальні касові чеки за приймання та переказ готівкових коштів через ПТКС, тощо, надані товарні чеки та акти виконаних робіт, підтверджують лише факт надання послуг.
Пунктом 177.1 ст. 177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статгі 167 цього Кодексу.
Відповідно до д. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
- пп.177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- пп.177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи підприємця.
Згідно з положеннями п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".
Згідно з пп. 16.1.2 п. 16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Отже до витрат включаються в тому числі і вартість придбаних послуг, пов`язаних зі здійсненням особою господарської діяльності, а також суми зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця.
Витрати, що пов`язані з проведенням господарської діяльності фізичної особи-підприємця, мають бути підтверджені належно оформленими первинними документами.
Правові наслідки у виді виникнення права платника податку на формування витрат настають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №804/200/16.
Як свідчать матеріали справи між позивачем («Замовник») та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 («Виконавець») 03.02.2017 укладено договір №03/02-17 про надання послуг маркетингового та консультаційного характеру пов"язаного з організацією підприємницької діяльності, а також щодо ремонту та технічного обслуговування устаткування.
В результаті виконаних робіт (наданих послуг), на виконання умов договору №03/02-17 від 03.02.2017, позивачем надано суду акти здачі-приймання робіт.
Слід зауважити, що реальність наданих ФОП ОСОБА_2 послугу не оспорюється відповідачем, проте товарні чеки, що надані позивачем для підтвердження розрахунку за надані послуги, та як наслідок, підтвердження понесених витрат, контролюючим не враховані, з підстав неналежного осоромлення товарних чеків, відсутності основних реквізитів та відсутності деталізації наданих послуг.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Пунктом 7 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», товарний чек є документом, що підтверджує факт вчинення усного договору.
Надані позивачем копії товарних чеків на підтвердження розрахунку з ФОП ОСОБА_2 за надані послуги відповідно до умов договору №03/02-17 від 03.02.2017 на суму 265000,00 грн, містять: дату складання, зміст та обсяг господарської операції, суму отриманих коштів, яка записана також прописом; підпис «Виконавця» (особи яка отримала кошти). Окрім того, позивачем на підтвердження витрат, які включені в гр.7 додатку Ф2 декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки за період з 01.02.2017 по 31.12.2018 загалом у розмірі 553574,43 грн, з яких частина оплати здійснювалась у готівковій формі, надано суду товарні чеки із наявністю вищевказаних реквізитів.
Колегія суддів звертає увагу, що незначні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Такої ж позиції дотримався Верховний Суд в постанові від 04.04.2018 року по справі №810/4751/13-а (адміністративне провадження №К/9901/2749/18).
Зважаючи на те, що правові підстави формування витрат настають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи відповідача щодо встановлення завищення позивачем інших витрат за період з 01.02.2017 по 31.12.2018 у розмірі 334853,95 грн не доведені відповідачем та спростовані дослідженими судом первинними документами .
Також, за результатом перевірки податковий орган дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 у декларації про майновий стан та доходи за 2018 рік у колонці 4 розділу І додатку Ф2 включено до загального оподаткованого доходу обсяг виручки, отриманої платником від реалізації товарно-матеріальних цінностей у розмірі 2770061,84 грн.
Однак встановлено, що розбіжності за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 у сумі 20293,31 грн, виникли у зв"язку з тим, що позивачем до складу загального оподатковуваного доходу включено не в повному обсязі суму виручки, отриманої від реалізації товарно-матеріальних цінностей шляхом готівкового розрахунку, через РРО та у безготівковій формі на рахунки відкриті в банківських установах, загалом у розмірі 2790355,80 грн.
Так, на підтвердження правомірності задекларованої у 2018 році суми загального оподаткованого доходу у розмірі 2770061,84 грн, позивачем надано до суду копії фіскальних чеків двох касових апаратів, банківські виписки, відповідно до змісту яких дохід від реалізації товарів за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 року (без ПДВ) становить: 2769540,75 грн: з яких за готівку - 2337516,7 грн, через послуги з еквайрингу - 190 446,70 грн та з іншими покупцями, розрахунки з якими здійснено в безготівковій формі через розрахунковий рахунок становить 241577,35 грн.
За приписами абз.2 пункту44.6статті44 Податкового кодексу України якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Норми податкового законодавства не обмежують період подання платником необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.
В іншому випадку, обмеження судом предмету дослідження призвело би до неповноти дослідження та порушення справедливого судового розгляду.
Аналогічна правова позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 12.02.2019 по справі №820/6512/16.
Щодо встановленого відповідачем заниження позивачем витрат на оплату праці на суму 6679,54 грн, посадовими особами податкового органу під час перевірки встановлено, що ФОП  в період з 2017 по 2018 роки використовувала найману працю п`яти осіб.
Відповідно до Книги обліку доходів та витрат, банківських виписок, відомостей про нарахування та виплату заробітної плати та інших первинних документів, наданих для перевірки, встановлено, що позивачем до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік до складу витрат на оплату праці фізичних осіб (колонка 6) включено витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату виконаних робіт, наданих послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу) у сумі 121016,68 грн.
Перевіркою первинних документів по виплаті заробітної плати, а саме: розрахунково-платіжних відомостей, відомостей по виплаті заробітної платі, табелів обліку використання робочого часу, банківських виписок, тощо, встановлено, що витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату за 2018 рік складають 127696,22 грн тобто позивачем занижено витрати на оплату праці у 2018 році на загальну суму 6679,54 грн, чим порушено вимоги пп. 177.4.3 п.177.4 ст.177 ПК України.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідач безпідставно прийняв податкове повідомлення-рішення №0001993304 від 27.09.2019 про збільшення суми грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 109137,73 грн, за умови недоведеності завищення позивачем загального обсягу витрат за період з 01.02.2017 по 31.12.2018 у розмірі 533280,47 грн .
Окрім того, податкове повідомлення-рішення №0002003304 від 27.09.2019 про донарахування військового збору за результатами річного декларування у розмірі 90994,83 грн є похідним від податкового повідомлення-рішення №0001993304 від 27.09.2019, оскільки, як свідчить зміст акту перевірки заниження позивачем чистого оподаткованого доходу на загальну суму 553574,43 грн призвело до заниження військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами звітного періоду.
Відповідно до пп.1.1 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України платниками військового збору є особи, визначені п.162.1ст.162 Податкового кодексу України.
Згідно з п.162.1ст.162Податкового кодексу України платниками податку є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, а саме загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включаються, зокрема, інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2,165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171цього Кодексу.
Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Аналіз наведених вище норм Податкового кодексу України щодо справляння військового збору дозволяє дійти висновку, що правові підстави його сплати є такими ж, як і для податку на доходи фізичних осіб.
З огляду на викладене, оскільки сума військового збору розрахована внаслідок тих же обставин, що безпідставно донараховане грошове зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, податкове повідомлення-рішення №0002003304 від 27.09.2019 підлягає скасуванню.
Підсумовуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом поновлення порушеного права позивача є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 27.09.2019 №0002083304, №0002033304, №0001993304, №0002003304.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку в оскаржуваній відповідачем частині, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року, в оскаржуваній відповідачем частині відповідає.
В частині відмовлених позовних вимог, рішення  сторонами не оскаржено.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.                    
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  02.11.2021.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Гонтарук В. М.