ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5753/21 Справа № 210/2711/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.,
суддів – Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання – Кислиця І.В.
сторони: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 квітня 2021 року, яке постановлено суддею Ступаком С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, - 
В С Т А Н О В И В:
В травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом вселення в житловий будинок.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він та третя особа по справі ОСОБА_3 є власниками 3/10 частин житлового будинку з господарчими побудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідач ОСОБА_2 є власником 2/5 частин вказаного житлового будинку з господарчими побудовами за вказаною вище адресою. 
Позивач, посилаючись на вимоги ст.ст. 150, 155 ЖК України та ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України зазначив, що він має право на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на праві спільної часткової власності, а саме: житловим будинком з господарчими побудовами за зазначеною вище адресою і не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Однак, відповідач ОСОБА_2 не бажає домовлятися з ним про порядок володіння та користування належним їм на праві спільної часткової власності житловим будинком з господарчими спорудами, відмовляється надавати позивачу ключі від вказаного житлового будинку, у зв`язку з чим він не має до нього доступу, взагалі позбавлений можливості ним користуватися.
Тому, просив суд усунути перешкоди у здійсненні права користування своїм майном, вселивши позивача в житловий будинок з господарчими побудовами, який знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди в користуванні житловим будинком з господарчими побудовами, який знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , надати йому ключі від вказаного житлового будинку, та стягнути з відповідача витрати, пов`язанні з наданням йому правничої допомоги та сплати судового збору.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем доведено факт належності йому на праві власності 3/10 частин житлового будинку, який розташований за адресою:  АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2010 року та ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2011 року.
На думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем надано докази на підтвердження того, що відповідач здійснює перешкоди у користуванні житловим будинком, який розташований за адресою:  АДРЕСА_1 , що підтверджується листом від 06 травня 2020 року, який був адресований відповідачу.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач ОСОБА_2 вважає, що вимоги, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та безпідставними.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_4 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, відповідача ОСОБА_2 ,, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2010 року, в якому усунуто описку ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2011 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину від 3/5 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , житловою площею 31,0 кв.м. з відповідними господарськими побудовами, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину від 3/5 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , житловою площею 31,0 кв.м. з відповідними господарськими побудовами, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7,8,9) 
Згідно витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №29295019 від 14 березня 2011 року, житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , по 3/10 частини, кожному (а.с.10) 
Згідно Договору дарування від 10 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С. та зареєстрованого в реєстрі за №1155, ОСОБА_7 подарував ОСОБА_2 2/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами. Відповідно до п. 1 вказаного Договору, дарувальник в особі представника безоплатно передав у власність обдарованого – його сина ОСОБА_2 належні йому на праві приватної власності 2/5 частини житлового будинку з господарськими побудовами, який в цілому складається з: шлакоблочного обкладеного цеглою житлового будинку А-1 загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м., цегляного сараю Б, глинобитної літньої кухні В, шлакоблочної літної кухні Г, цегляного сараю Д, цегляної вбиральні Е, водоколонки ІІ, замощення ІІІ, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12)
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом вселення в житловий будинок, суд першої інстанцій виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 здійснює перешкоди позивачу у здійсненні права користування своїм майном, а саме: 3/10 частини житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та що позивач ОСОБА_1 є власником 3/10 частини житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.
Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Дії власника майна не повинні суперечити закону і порушувати прав інших осіб та інтереси суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.
Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі статтею 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.
Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
За змістом вказаної норми матеріального права кожен із співвласників має таке суб`єктивне право, яке пов`язане зі спільним майном: право користування частиною спільного майна або право на одержання матеріальної (майнової) компенсації.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є Конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.
На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до поверхового плану будинку АДРЕСА_2 власником 3/5 частини зазначеного будинку загальною площею 33,6 м2, який складається із тамбуру загальною площею 5,10 м2 , коридору загальною площею 4,90 м2 , жилої кімнати загальною площею 10,2 м2 , жилої кімнати загальною площею 7,4 м2 , кухні загальною площею 7,4 м2  була ОСОБА_5 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла (а.с. 57, 61). 
За життя ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого заповідала ОСОБА_1 та ОСОБА_8 3/5 частини будинку АДРЕСА_2 .
Відповідно до поверхового плану будинку АДРЕСА_2 , власником 2/5 частини зазначеного будинку, загальною площею 24,6 м2, який складається із коридору загальною площею 4,3 м2 , кухні загальною площею 6,9 м2 , жилої кімнати загальною площею 6,0 м2 , жилої кімнати загальною площею 7,4 м2 є ОСОБА_7 , який згідно Договору дарування від 10 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С. та зареєстрованого в реєстрі за №1155, подарував   ОСОБА_2  2/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами (а.с.12, 57, 61). 
Згідно Акту про пожежу від 14 квітня 2005 року, пожежею пошкоджено будівлю сараю та горище житлового будинку, власником якого є ОСОБА_5 (а.с. 57), яка згідно заповіту від 19 квітня 2005 року, заповідала ОСОБА_1 та ОСОБА_8 3/5 частини будинку АДРЕСА_2 (а.с. 7-9).
Крім того, відповідно до Акту обстеження домоволодіння, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складеного зав.відділом з земельних питань та будівництва виконкому Дзержинської районної у місті ради - Чепурко Н.В., головним спеціалістом відділу земельних питань та будівництва виконкому Дзержинської районної у місті ради - Бортнійчук О.В. та спеціалістом відділу житлово – комунального господарства виконкому Дзержинської районної у місті ради – Шеремет О.Ф. від 14 квітня 2009 року, власником 3/5 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 3/5 частин зазначеного домоволодіння складаються із житлового будинку «А-1» та сіней «а» загальною площею 29,1 м2 , літньої кухні «Г» загальною площею 13,0 м2, літньої кухні «В» загальною площею 28,1 м2 , вбиральні «Е» загальною площею 1,4 м2 , сараю «Д» загальною площею 11,5 м2 , сараю «Ж» загальною площею 25,0 м2 . Зазначені будівлі тривалий час не використовуються, знаходяться в занедбаному стані, в будівлях відсутні віконні рами та двері полотна, відсутня покрівля та стелі, через що руйнуються конструкції вказаних будівель (а.с. 61).
У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 здійснює перешкоди позивачу у здійсненні права користування своїм майном, а саме: 3/10 частини житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .
Крім того, відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2010 року власником 3/10 частини житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 (а.с.7-10)
Натомість позивачем ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що саме він є власниками 3/10 частини житлового будинку з господарчими побудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . 
У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів того, що він є власником 3/10 частини житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . 
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем доведено факт право власності на 3/10 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2010 року, яким виправлено описку ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2011 року, оскільки відповідно до зазначеного рішення суду власником 3/10 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , натомість з позовними вимогами про усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом вселення в житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 звертається ОСОБА_1 . 
При цьому, позивачем, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його твердження про допущення судом описки в рішенні суду в частині зазначення його по - батькові та не надано доказів його звернення про виправлення описки в рішенні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2010 року.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги позивача про те, що позивачем надано докази на підтвердження того, що відповідач здійснює перешкоди у користуванні житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується листом від 06 травня 2020 року, який був адресований відповідачу, оскільки, позивачем відповідно до вимог ст. ст. 12,81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном. 
Натомість, як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Акту про пожежу від 14 квітня 2005 року, пожежею пошкоджено будівлю сараю та горище житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_5 (а.с. 57). 
Відповідно до Акту обстеження домоволодіння, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 складеного зав.відділом з земельних питань та будівництва виконкому Дзержинської районної у місті ради - Чепурко Н.В., головним спеціалістом відділу земельних питань та будівництва виконкому Дзержинської районної у місті ради - Бортнійчук О.В. та спеціалістом відділу житлово – комунального господарства виконкому Дзержинської районної у місті ради – Шеремет О.Ф. від 14 квітня 2009 року, власником 3/5 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 3/5 частин зазначеного домоволодіння складаються із житлового будинку «А-1» та сіней «а» загальною площею 29,1 м2 , літньої кухні «Г» загальною площею 13,0 м2, літньої кухні «В» загальною площею 28,1 м2 , вбиральні «Е» загальною площею 1,4 м2 , сараю «Д» загальною площею 11,5 м2 , сараю «Ж» загальною площею 25,0 м2 . Зазначені будівлі тривалий час не використовуються, знаходяться в занедбаному стані, в будівлях відсутні віконні рами та двері полотна, відсутня покрівля та стелі, через що руйнуються конструкції вказаних будівель (а.с. 61).
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: