КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                         Доповідач - Ратнікова В.М.
33/824/4834/2021
                                      
                                       П О С Т А Н О В А
 
                            І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                          Справа № 760/21993/21
15 листопада 2021 року  Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ Ратнікової В.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну представника Київської митниці Король Леоніда Івановича  на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року в справі про  адміністративне правопорушення  за ст. 471 Митного кодексу України стосовно   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , який працює водієм компанії «TRAHSCAMPILLO», -
в с т а н о в и в:
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року визнано винним громадянина України ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 471 Митного кодексу України.
Накладено на громадянина України ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень без конфіскації безпосередніх предметів правопорушення.
Безпосередні предмети правопорушення - вилучену валюту, згідно протоколу про порушення митних правил №1630/10000/21, а саме: 2080 Євро (дві тисячі вісімдесят Євро), що за курсом НБУ на день вчинення правопорушення становить 66631,34 грн. (шістдесят шість тисяч шістсот тридцять одна грн. 34 коп.), які вилучені та згідно опису передані на відповідальне зберігання в касу митниці (Київська міська митниця ДФС, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 8-А), повернуто громадянину України ОСОБА_1 .
Стягнуто з громадянина України ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454,00 грн.
 Не погоджуючись з такою постановою суду першої інстанції, представник Київської митниці Король Леонід Іванович 25 серпня 2021 року подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року в частині повернення грошових коштів ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення відповідно до санкції  ст. 471 Митного кодексу України, а саме конфіскацію обмежених товарів-грошових коштів в сумі  2 080 Євро.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було доведено, що гр. ОСОБА_1 , обравши в зоні митного контролю прохід «зелений коридор», здійснив переміщення через митний кордон України без декларування готівки, сума якої перевищує встановлені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про валюту і валютні операції» межі- 10 000 Євро. 
Зазначає, що законодавством України встановлено обмеження на переміщення через митний кордон України валютних цінностей в сумі, яка перевищує 10 000 Євро, до правопорушника у відповідності до санкції ст. 471 Митного кодексу України повинно бути застосовано штраф, як основний вид стягнення, та конфіскація безпосереднього предмету правопорушення, як обов`язковий додатковий вид стягнення, визначений санкцією закону, який передбачає відповідальність за порушення вказаних митних правил.
В судовому засіданні представник  Київської митниці Левченко  Тетяна Володимирівна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
ОСОБА_1   проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обгрунтовану.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи,  що з`явилися, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у порушенні митних правил, передбачених ст. 471 Митного кодексу України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушив встановлений Митним кодексом України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, а саме, обравши формою проходження митного контролю - проходження через "зелений коридор", перемістив товари на які законодавством України встановлені обмеження.
Не застосовуючи передбачений ст. 471 МК України такий вид стягнення, як конфіскація товару, суд першої інстанції посилався на те, що при вирішення питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення (чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника. За матеріалами справи жодних даних, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо - відсутні. Ввезення даної суми на територію України резидентами допускається, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі. Таким чином єдине діяння, яке вчинив громадянин полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації.
За вищевказане правопорушення, яке полягає в недекларуванні іноземної валюти, громадянин ОСОБА_1 підлягає адміністративному стягненню у виді штрафу.
Шкода, яку ОСОБА_1 потенційно міг завдати державі була незначною: він не ухилявся від сплати мита та інших зборів і не завдавав державі іншої шкоди, якби він ввіз гроші не задекларувавши їх, органи влади лише не отримали б інформацію про те, що ці кошти опинилися на території держави. Таким чином, метою конфіскації було не відшкодування майнової шкоди, завданої державі, оскільки вона не зазнала ніяких збитків, внаслідок невнесення заявником відомостей до митної декларації. Крім того, застосування конфіскації в даному випадку є не компенсаційною, а стримуючою та карною мірою.
На підставі ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
При прийнятті рішення суддя враховує, правопорушником та представником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судовому засіданні обставини.
Відповідно п. 10 ч. 2 Конвенції про захист заробітної плати № 95: «Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї».
Обтяжуючих відповідальність особи обставин судом не встановлено. При прийнятті рішення суддя враховує наявність у громадянина ОСОБА_1   підтверджуючих документів щодо походження валюти, її розміру та призначення, а саме: довідка про отримання прибутку за роботою за контрактом, закордонний паспорт. В матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про незаконність походження вказаних коштів, а навпаки є відомості, які свідчать про легальне походження валюти.
З огляду на наведене, застосування конфіскації предметів порушення митних правил, в даному випадку є порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, а саме втручання в право громадянина   ОСОБА_1  на повагу власності, так як є не пропорційним, оскільки покладає на нього «індивідуальний надмірний тягар».
Апеляційний суд погоджується  з такими висновками суду першої інстанції  з огляду на наступне.
Судом встановлено, що  24 липня 2021 року головним державним інспектором відділу митного оформлення № 3 митного поста «Аеропорт «Київ» («Жуляни)» Київської митниці Мельніковою Оксаною Юріївною було складено протоколу про порушення митних правил № 1630/10000/21 у присутності гр. ОСОБА_1 яким встановлено, що  24.07.2021 о 08 год. 40 хв. на митному посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни)» Київської митниці під час проведення вибіркового митного контролю на лінії спрощеного митного контролю «зеленого коридору» залу «Приліт» терміналу «А» Міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни), для проведення вибіркового митного контролю було зупинено громадянина України ОСОБА_1 , який слідував з Латвії, м. Рига, літаком авіакомпанії «WIZZ AIR», рейс № W6 6280 .
На підставі положень п. 4 ст. 336 та ст. 342 МК України, в якості використання однієї з форм митного контролю, співробітниками митниці було проведено усне опитування громадянина України ОСОБА_1 . На запитання співробітників митниці громадянин України ОСОБА_1 повідомив, що переміщує через митний кордон України приблизно 10 000 євро.
Після проведення опитування громадянину України ОСОБА_1 було запропоновано пред`явити всю готівку в службовому приміщенні митниці. Громадянином було видано готівку в розмірі 12080 євро, що знаходились: 10000 - в поясній сумці пасажира, 2080 євро - в гаманці пасажира, який знаходився в сумці (ручна поклажа). Готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянина України ОСОБА_1 вся валюта належить йому особисто. Готівка була перерахована в службовому приміщенні митниці в присутності громадянина України ОСОБА_1 .
З виявленої суми готівки громадянину України ОСОБА_1 було пропущено 10000 євро, а 2 080 Євро було тимчасово затримано.
В письмових поясненнях 24.07.2021 року ОСОБА_1 зазначив, що  митний кордон перетинає один раз на рік, завжди обирає зелений коридор для проходження митного контролю. Письмове  декларування через червоний коридор  не здійснював, так к не  виникало необхідності. Сьогодні прямував через зал " Приліт"  після повернення з Іспанії транзитом через Ригу, рейс  W 6  6280 авіакомпанії  WIZZ AIR . В іспанії працює 21 рік офіційно. Так як немає прямого рейсу з Іспанії, то транзитом летів через Ригу, при собі мав гроші в сумі 12080 Євро. Про те, що кошти в сумі більше 10 000 Євро  необхідно декларувати  при проходженні митного контролю  він не знав. Він зрозумів, що допустив помилку, не звернувшись завчасно до інспектора митниці.  Просив прийняти його щире каяття. Він  запам`ятав такий випадок і у подальшому так робити не буде .
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі  ст. 280 КУпАП, при розгляді справи підлягають з`ясуванню такі обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують її відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Згідно приписів ч.2 ст. 366 МК України, канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.
Відповідно до п.4, п.5 ст. 366 МК України, громадянин самостійно обирає «зелений коридор» або «червоний коридор» для проходження митного контролю.
Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території, та свідчить про факти, що мають юридичне значення.
Після перетину пасажиром «білої лінії», яка відповідно до п.1.10 «Правил застосування спрощеного порядку здійснення митного контролю предметів, що переміщуються громадянами, які прямують авіаційним транспортом», затверджених наказом Державної митної служби України від 18.02.2006 № 137, позначає закінчення «зеленого коридору», настає відповідальність за порушення митних правил.
Статтею 471 МК України передбачена відповідальність за порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.
Приписами ч. 3 ст. 197 МК України встановлено обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), які можуть встановлюватися Національним банком України.
Положенням про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 3, визначено порядок ввезення, пересилання на митну територію України, вивезення, пересилання з митної території України або транзит через митну територію України фізичними особами, юридичними особами та банками готівкової валюти і банківських металів.
Відповідно до пунктів 5, 6 Положення фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10 000 євро, без письмового декларування митному органу ; фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.
Однак аналіз зазначеної правової норми у поєднанні із положеннями ст. 197 МК України вказує на те, що обмеження щодо переміщення валютних цінностей через митний кордон України та порядок їх переміщення, у тому числі особливості декларування та визначення граничних сум, які підлягають письмовому або усному декларуванню, не є тотожними поняттями.    
Зі змісту Положення вбачається, що ним встановлюється саме порядок переміщення готівкової валюти через митний кордон України та граничної суми переміщення готівкової валюти за умови її усного декларування, що не є тотожним встановленню обмежень щодо переміщення валюти, оскільки при цьому не вимагається надання будь-яких дозволів на таке переміщення, що є однією з ознак, якими характеризуються товари, обмежені до переміщення через митний кордон України.
При цьому закон не визначає застережень щодо можливості обрання іншого порядку переміщення таких предметів.
При вирішенні питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.
Відмовляючи у застосуванні конфіскації до ОСОБА_1 , суд першої інстанції повно врахував всі обставини вчиненого ним,  ступінь його вини, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, ту обставини, що державі не було завдано шкоди та  дійшов обґрунтованого висновку, що конфіскація грошових коштів призведе до покладення на особу індивідуального та надмірного тягаря та буде непропорційною до вчиненого правопорушення внаслідок порушення його права на повагу до власності, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обтяжуючих відповідальність особи обставин не встановлено і в матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про незаконність походження вказаних коштів, оскільки гр. ОСОБА_1 підтвердив походження валюти, її розмір та призначення валюти, а саме- надав довідку про отримання прибутку за  місцем його роботи за контрактом та закордонний паспорт. 
Такі висновки суду першої інстанції також узгоджуються з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Садоча проти України» від 11 липня 2019 року, в якому суд встановив порушення Україною вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки конфіскація всієї незадекларованої суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не може погодитись з доводами апеляційної скарги представника Київської митниці Держмитслужби про те, що суд  першої інстанції безпідставно не застосував  до ОСОБА_1 додаткове  стягнення у виді конфіскації майна, яке, згідно санкції ст. 471 МК України, є обов`язковим.
Надаючи оцінку доказам у справі в їх сукупності,  апеляційний суд  вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним переглядом не встановлено, а тому апеляційна скарга   представника Київської митниці Король Леоніда Івановича  задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294КУпАП суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Київської митниці Король Леоніда Івановича  залишити без задоволення.
Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова   апеляційного суду  набирає законної сили  негайно після її  винесення, є остаточною  й оскарженню не підлягає.  

Суддя