К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 року                                                                     місто Київ
 
справа № 760/12138/20                                    
провадження № 22-ц/824/5742/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Головачова Я.В.,
 
суддів: Нежури В.А., Шахової О.В.
 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Шереметьєвої Л.А. від 25 січня 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,  
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" (далі - ТОВ "ФК "Фінанс Інновація") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позов обґрунтовано тим, що 17 лютого 2019 року між ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" та ОСОБА_1 укладено договір № 190217-4286-1, за умовами якого відповідач отримав кредит на платіжну картку, емітовану АТ КБ "Приватбанк" в розмірі 3 000 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5% від суми кредиту за кожен день користування та 2,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.
 
Вказаний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації       ОСОБА_1 на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що передбачено Законом України "Про електронну комерцію". 
 
Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 25 травня 2020 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом становить 10 360 грн. 76 коп.   
 
Посилаючись на викладене, ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 10 360 грн. 76 коп.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 січня 2021 року позов ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" заборгованість за кредитом в сумі 10 360 грн. 76 коп., а також судовий збір в розмірі 2 102 грн. 
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір був укладений та підписаний між сторонами в електронній формі, і такі дії сторін узгоджувалися з вимогами статей 6, 627 ЦК України, а також статей 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію". Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, то з нього підлягає стягненню розмір отриманих кредитних коштів, а також передбачені договором проценти. При цьому суд зазначив, що відповідачем у поданому відзиві не спростовано розмір нарахованої заборгованості, а факт оспорювання відповідачем вчиненого за ініціативою позивача виконавчого напису про стягнення заборгованості не є підставою для висновку про наявність двох справ з однаковим предметом позову і з тих самих підстав.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
 
Скаржник зазначає, що в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувала справа за його позовом до ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за результатами розгляду якої позов задоволено, а тому враховуючи положення пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України провадження у справі слід було закрити (набрання законної сили рішення суду з приводу спору між тами самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав).
 
Суд не врахував, що у відповідача не виникли зобов`язання за кредитним договором, оскільки в порушення статті 1055 ЦК України він не був укладений в письмовій формі, а тому є нікчемним. Крім того позивачем не додано до позову доказів укладення договору, погодження відповідача з його умовами, прийняття пропозиції щодо його укладення. 
 
Вказує, що суд помилково дійшов висновку про те, що кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування, а тому наявне порушення Закону України "Про споживче кредитування".
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
11 червня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ "ФК "Фінанс Інновація". Однак, відзив надісланий до суду з пропуском строку, визначеного ухвалою суду від 25 травня 2021 року про відкриття апеляційного провадження (протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали), а питання щодо поновлення пропущеного строку позивачем не порушується. Таким чином, поданий позивачем відзив залишається без розгляду в силу статей 126, 360 ЦПК України. 
 
 Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
17 лютого 2019 року між ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" та ОСОБА_1 укладено договір № 190217-4286-1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 3 000 грн. строком на 30 днів шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ КБ "Приватбанк", зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5 процентів від суми кредиту за кожен день користування та 2,5 процентів від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту (а.с.20-22).
 
В цей же день ОСОБА_1 були надані кредитні кошти в розмірі 3 000 грн. шляхом перерахування їх на картку № НОМЕР_1 (а.с.24).
 
Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України "Про електронну комерцію".
 
3 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. вчинено виконавчий напис № 5927, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" заборгованість за кредитним договором № 190217-4286-1 від 17 лютого 2019 року в сумі 11 800 грн., яка складається: з простроченої суми кредиту в розмірі 3 000 грн. та простроченої заборгованості за комісією в розмірі 8 800 грн. (а.с. 88).
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 січня 2021 року у справі № 760/34330/19 задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Виконавчий напис № 5927, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. від 3 жовтня 2019 року, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" заборгованість за кредитним договором № 190217-4286-1 від 17 лютого 2019 року в сумі 11 800 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
 
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
 
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
 
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
 
Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
 
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.
 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
 
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
 
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію"(далі - Закон).
 
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
 
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
 
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
 
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
 
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
 
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
 
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
 
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
 
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору № 190217-4286-1від 17 лютого 2019 року позивачем надано послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 17 лютого 2019 року о 09:30:53 годині   ОСОБА_1 зареєструвався на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua, для чого заповнив в ІТС анкету для оформлення кредиту, вказав свої персональні дані, зазначив розмір кредиту 3 000 грн. та строк кредитування 30 днів.
 
17 лютого 2019 року о 09:51:38 годині позичальник в особистому кабінеті ознайомився з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, умовами кредитування, після чого на фінансовий номер телефону НОМЕР_2 надіслано одноразовий ідентифікатор: "для підтвердження згоди з умовами договору ввести 002054".
 
17 лютого 2019 року о 09:51:55 годині позичальником введено одноразовий ідентифікатор та акцептовано пропозицію укласти договір. Відображено підписаний договір з можливістю завантаження. Позичальнику надіслано повідомлення про підписання кредитного договору "Vy podpisali Dogovor! Ego Nomer 190217-4286-1, ukazyvajte ego pri pogashenii kredіta" (а.с.25-26). 
 
В цей же день відповідачу на його платіжну картку № НОМЕР_1 перераховано 3 000 грн., що підтверджується довідкою АТ "ТАСКОМБАНК" (а.с.78).
 
Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Крім того, відповідач фактично не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону НОМЕР_2 належить йому, або що на час укладення спірного договору він втратив цей засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними доказами. Також ним не заперечується факт отримання грошових коштів на належну йому банківську картку             № НОМЕР_1 .
 
Ураховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що укладення договору № 190217-4286-1 від 17 лютого      2019 року узгоджується зі статтями 6, 627 ЦК України та статтями 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію". 
 
Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).
 
Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Згідно з пунктами 1.1. - 1.4. умов договору товариство надає позичальникові грошові кошти (кредит) в розмірі 3 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього Договору. Процентна ставка за користування кредитом - 1,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в пункті 1.3 цього Договору. Строк надання кредиту та строк дії Договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування.
Пунктом 3.3. договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору, позичальник сплачує плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 2,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. 
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 25 травня 2020 року у відповідача наявна заборгованість в розмірі 10 360 грн. 76 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 3 000 грн.; процентів за період з 17 лютого 2019 року по 19 березня 2019 року в розмірі 1 350 грн. (1,5% від суми кредиту за кожен день); процентів за період з 20 березня 2019 року по 27 червня 2019 року в розмірі 6 010 грн. 76 коп. (3,5 % за кожен день від суми кредиту). Також позивачем враховано суму погашення заборгованості в сумі 2 768 грн. 17 коп.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого з нього підлягає стягненню заборгованість в сумі 10 360 грн. 76 коп.
 
Посилання у апеляційній скарзі на те, що суд мав закрити провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України є необґрунтованими та відхиляються судом апеляційної інстанції.
 
Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. 
 
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
 
При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
 
З матеріалів справи убачається, що Солом`янським районним судом міста Києва розглядалася справи № 760/34330/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
 
Ураховуючи те, що в даному випадку предметом позову є стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінанс Інновація", відсутні підстави для закриття провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, оскільки позови мають різні підстави і предмети.
 
Посилання у апеляційній скарзі на те, що у скаржника не виникли зобов`язання за кредитним договором, оскільки в порушення статті 1055 ЦК України він не був укладений в письмовій формі, а тому є нікчемним; позивачем не додано до позову доказів укладення договору, погодження відповідача з його умовами, прийняття пропозиції щодо його укладення є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які належно оцінені судом першої інстанції. Крім того, колегія суддів враховує ту обставину, що відповідач фактично не заперечує факт отримання ним кредитних коштів, а тому такі його доводи є суперечливими відносно висловленої ним позиції.
 
Доводи апеляційної скарги про порушення позивачем Закону України "Про споживче кредитування" відхиляються судом, оскільки як було зазначено вище, положення вказаного закону не розповсюджуються на спірні правовідносини. 
 
Враховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.
      
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 січня 2021 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від             25 січня 2021 року. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

 
Головуючий                                                                                      Я.В. Головачов

 
Судді:                                                                                                  В.А. Нежура

 
О.В. Шахова