ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/18656/21	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/1262/21 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 305010900 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Стецюк М.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/18656/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Ламбруха Олександра Сергійовича на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 року про відмову в забезпеченні позову, ухвалену суддею Позняком В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 195 618 (сто дев`яносто п`ять тисяч шістсот вісімнадцять) гривень 46 копійок у відшкодування завданої матеріальної шкоди та судові витрати (а.с. 1-3).
19 жовтня 2021 року  ОСОБА_1 разом із позовною заявою звернулася в суд із заявою про забезпечення позову, в якій просила: накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, карткові рахунки, цінності та цінне майно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) співмірно до розміру заявлених позовних вимог в сумі 195 618 (сто дев`яносто п`ять тисяч шістсот вісімнадцять) гривень 46 копійок та заборонити його відчуження в будь-який спосіб до розгляду даної справи по суті (а.с. 5-6).
В обґрунтування вказаної заяви  ОСОБА_1  зазначила, що предметом спору є стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_2 . Відповідно до звіту про оцінку автомобіля матеріальні збитки, завдані ОСОБА_1 становлять 282 432,10 гривень. При тому, нещодавно їй стало відомо, що відповідач намагається позбутися всього належного йому майна і цим самим, ухилитись від виконання можливого рішення суду та унеможливити звернення стягнення на його майно. Відтак, є всі достатні підстави побоюватися, що в разі невжиття судом заходів забезпечення позову, ОСОБА_2 вживатиме заходи щодо відчуження належного йому майна, з метою ухилення від виконання майбутнього рішення суду, що призведе до порушення її законних прав. 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, карткові рахунки, цінності та цінне майно ОСОБА_2 , співмірно до розміру заявлених позовних вимог в сумі 195 618 (сто дев`яносто п`ять тисяч шістсот вісімнадцять) гривень 46 копійок та заборонити його відчуження в будь-який спосіб — відмовлено (а.с. 7-8).
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 — адвокат Ламбруха Олександр Сергійович просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 року у справі №607/18656/21 – скасувати та прийняти постанову, якою вжити заходи забезпечення позову, а саме: накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, карткові рахунки, цінності та цінне майно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) співмірно до розміру заявлених позовних вимог в сумі 195 618 (сто дев`яносто п`ять тисяч шістсот вісімнадцять) гривень 46 копійок та заборонити його відчуження в будь-який спосіб до розгляду даної справи по суті, посилаючись на те, що вона прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 — адвокат Ламбруха О.С. вказав, що нещодавно їй стало відомо, що відповідач намагається позбутися всього належного йому майна і цим самим, ухилитись від виконання можливого рішення суду та унеможливити звернення стягнення на його майно. Відтак, є всі достатні підстави побоюватися, що в разі невжиття судом заходів забезпечення позову, останній вживатиме заходи щодо відчуження належного йому майна, з метою ухилення від виконання майбутнього рішення суду, що призведе до порушення її законних прав. Виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог позивача щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позову, в тому числі, співрозмірності заходів, які просить вжити у порядку забезпечення позову.
ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Моторне (транспортне) страхове бюро України своїм правом на відзив не скористалися.
Від представника ОСОБА_1 — адвоката Ламбруха О.С. на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та її представника — адвоката Ламбруха О.С., в якій просили апеляційну скаргу задовольнити.
ОСОБА_2 та третя особа без самостійних вимог Моторне (транспортне) страхове бюро України в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання.
У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що з наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань позивача вбачається, що предмет позову по даній справі є стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 195 618,46 гривень. Звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, карткові рахунки, цінності та цінне майно ОСОБА_2 , співмірно до розміру заявлених позовних вимог в сумі 195 618,46 гривень та заборонити його відчуження в будь-який спосіб, позивачем не зазначено конкретного рухомого та нерухомого майна, яке належить відповідачу, на яке б могло бути накладено арешт, також позивач не надала доказів, які б підтверджували відомості про рахунки, суму грошових коштів та місце їх розміщення. Відсутність відомостей про рахунки відповідача та вартість майна не дає змоги визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами. Таке майно і ризик його відчуження в контексті ускладнення виконання можливого рішення суду в заяві не зазначено й не обґрунтовано. 
Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки судом дотримано норми процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Судом встановлено, що у жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 195 618 (сто дев`яносто п`ять тисяч шістсот вісімнадцять) гривень 46 копійок у відшкодування завданої матеріальної шкоди та судові витрати (а.с. 1-3).
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У частинах першій-третій статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Європейський Суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі “Пантелеєнко проти України” зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками вжиття заходів забезпечення.
Як вбачається із матеріалів справи та позивачем доказів не пред`явлено, судом не здобуто, яке рухоме та нерухоме майно знаходиться у власності відповідача, яка його вартість з метою визначення співмірності обраного заходу забезпечення позову, а також того, що ОСОБА_2 має намір відчужити належне йому майно.
Крім цього, заявником також не надано належних та допустимих доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати. Що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Ламбруха Олександра Сергійовича слід залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 року про відмову в забезпеченні позову — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах нею понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  — адвоката Ламбруха Олександра Сергійовича — залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 року про відмову в забезпеченні позову — залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах нею понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст судового рішення виготовлений 13 грудня 2021 року.

Головуючий 
Судді