ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12133/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Іщук І.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого-судді                                        - Єгорової Н.М., 
суддів                                                            - Сорочка Є.О., Чаку Є.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві внести в Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування дані про періоди роботи з 18 серпня 2011 року по 25 червня 2015 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , що підтверджено відповідними записами у трудовій книжці та укладеним трудовим договором між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 18 серпня 2011 року № 02691101144, зареєстрованого в Солом`янському районному у місті Києві центрі зайнятості, на ОСОБА_1 .
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року позов задоволено в повному обсязі.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не має можливості внести відомості про виправлення допущених помилок, єдина особа яка може внести відомості до реєстру є орган Пенсійного фонду, оскільки згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність 27 жовтня 2017 року (номер запису 20730060004024641). У той же час, факт роботи позивача в період з 18 серпня 2011 року по 25 червня 2015 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підтверджено записом у трудовій книжці та укладеним трудовим договором. По факту невнесення відомостей про спірний стаж роботи позивача до системи персоніфікованого обліку, суд першої інстанції встановив наявність помилки, яка полягала у неправильному зазначенні РНОКПП позивача, допущеною роботодавцем (страхувальником) або ж працівниками пенсійного фонду.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Свої доводи обгрунтовує тим, що допущену помилку в реєстраційному номері облікової картки платника позивача повинен виправити страхувальник шляхом надання коригуючих звітів для виправлення помилок, оскільки останній знаходиться в процесі ліквідації і процедура ліквідації в органах Державної податкової служби незавершена.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з березня 2013 року отримує пенсію за віком призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
11 лютого 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою з проханням надати, серед іншого, підтвердження наявності допущених помилок в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування за її персональними даними; надати підтвердження про подані в період з 18 серпня 2011 року по 25 червня 2015 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 звітів про отримані суми доходів за позивачкою у формі заробітної плати за її персональними даними та зазначити помісячно суми отриманих доходів у відповідні періоди; надати детальну інформацію про те, ким за яких обставин допущено помилку при внесенні відомостей до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за її персональними даними; надати пояснення про можливість або неможливість органу Пенсійного фонду самостійно виправити відомості в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування за її персональними даними.
17 квітня 2020 року позивач отримала від відповідача відповідь, у якій зазначено про те, що звіти з 2011 року по 2015 рік страхувальником фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 подавалися, але у звітах було допущено помилку у реєстраційному номері облікової картки платника податків ОСОБА_1 .. Повідомили, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 знаходиться в процесі ліквідації, тому даний страхувальник має можливість надати коригуючі звіти для виправлення помилок.
Судом першої інстанції також встановлено, що факт роботи позивача в період в з 18 серпня 2011 року по 25 червня 2015 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підтверджено відповідними записами у трудовій книжці та укладеним трудовим договором між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 18 серпня 2011 року № 02691101144, зареєстрованого в Солом`янському районному у місті центрі зайнятості.
Відомості про стаж роботи позивача за період з 18 серпня 2011 року по 25 червня 2015 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 не внесені до системи персоніфікованого обліку у зв`язку з помилкою, яка полягає у неправильному зазначенні РНОКПП позивача допущеною роботодавцем (страхувальником) або ж працівниками пенсійного фонду.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність 27 жовтня 2017 року (номер запису 20730060004024641).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначені Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) .
За змістом статті 1 цього Закону № 1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
У відповідності до пунктів 4, 5 частини першої статті 16 Закону № 1058-IV застрахована особа має право: отримувати безоплатно відомості, внесені до її персональної облікової картки з системи персоніфікованого обліку та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; звертатися із заявою до територіального органу Пенсійного фонду про уточнення відомостей, внесених до персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з частиною шостою ст. 20 Закону № 1058-IV страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначено положеннями ст. 21 Закону № 1058-IV. На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Персональна електронна облікова картка застрахованої особи повинна містити відомості, зокрема частина персональної електронної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплачених страхових внесків та інші відомості, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат.
Згідно з частинами першою та другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування№ (далі - Закон № 2464-VI) Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.
Статтею 14-1 Закону № 2464-VI визначено, що Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані забезпечувати своєчасне внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру та здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру.
Дані обов`язки Пенсійного фонду кореспондуються з нормами Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №   785/25562 (далі - Положення).
Пунктом 5 названого Положення (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 №8-1) передбачено, що реєстр застрахованих осіб забезпечує: облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 3 розділу IV Положення відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Абзацами другим, третім пункту 4 розділу IV Положення передбачено, що у разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили.
Внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду.
Наявність у системі персоніфікованого обліку (Реєстрі застрахованих осіб) відомостей про періоди трудової діяльності застрахованих осіб у подальшому є підставою для призначення та здійснення такій особі пенсійних виплат. 
Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція), відповідно до пункту 1.1 якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис (пункт 2.6 Інструкції).
Однак, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність 27 жовтня 2017 року (номер запису 20730060004024641).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, у даному випадку, помилка в РНОКПП позивача не може бути виправлена страхувальником. При цьому позивач не може нести відповідальність за правильність ведення та заповнення звітності роботодавцем.
Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                                Н.М. Єгорова

Судді:                                                                                                    Є.О. Сорочко

                                                                                                    Є.В. Чаку