ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9551/21 Справа № 200/9261/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куцевол  В. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:
                       головуючого - судді Демченко Е.Л.
                       суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.
                       при секретарі — Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа — комунальне житлово-експлуатаційне підприємство №7, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду по поновлення роботі, -

в с т а н о в и л а:

       У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з, уточненим 25 січня 2021 року, позовом до Дніпровської міської ради, третя особа — комунальне житлово-експлуатаційне підприємство №7 (далі — КЖЕП №7), про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду по поновлення роботі, мотивуючи його тим, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2014 року визнано незаконними та скасовано розпорядження Дніпропетровської міської ради №291-к від 09 квітня 2012 року про її звільнення та наказ про її звільнення №233-к від 02 квітня 2012 року; поновлено на посаді начальника КЖЕП №7; стягнуто з КЖЕП №7 на її користь заборгованість за час вимушеного прогулу за період з 10 квітня 2012 року по 16 грудня 2014 року в розмірі 202 117,68 грн.
       Вказувала, що 20 квітня 2015 року судом видано виконавчий лист про поновлення її на посаді начальника в КЖЕП №7. 30 квітня 2015 року вона звернулась до відділу примусового виконання рішень управління державного виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області з заявою про відкриття виконавчого провадження. Боржником за виконавчим листом є Дніпропетровська міська рада.
       На теперішній час КЖЕП №7 знаходиться у стані припинення та повністю не ліквідовано. На посаді вона так і не поновлена. Дніпровська міська рада, не виконуючи рішення суду від 16 грудня 2014 року, посилається на те, що його неможливо виконати в силу припинення юридичної особи, втім будь-які докази припинення КЖЕП №7 як юридичної особи відсутні, як і відсутні докази виконання рішення Дніпропетровської міської ради №27/20 від 25 січня 2012 року.
       Зазначала, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 липня 2016 року її позовні вимоги до Дніпропетровської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду задоволено частково, стягнуто з Дніпропетровської міської ради на її користь середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду з 17 грудня 2014 року по 14 липня 2016 року в розмірі 113 501,52 грн., моральну шкоду в розмірі 3 000 грн., а в решті вимог – відмовлено. Рядом рішень, які набрали законної сили, з Дніпровської міської ради було стягнуто на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду. 
       Посилаючись на те, що рішення суду про поновлення її на роботі не виконане, на посаді вона до цього часу не поновлена, а її право на отримання заробітної плати порушено, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період часу з 14 вересня 2018 року по 16 лютого 2021 року у розмірі 365 464, 64 грн. 
       Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року позовні вимоги задоволені. 
       В апеляційній скарзі відповідач Дніпровська міська рала, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Вказували, що вони є неналежним відповідачем. Позивача було поновлено на посаді КЖЕП №7, який є самостійною юридичною особою. Вказували, що вони позбавлені можливості виконати рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі. 
       Правом на надання відзиву позивач по справі не скористалась. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що 15 квітня 2009 року між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_1 був укладений трудовий контракт строком дії до 14 квітня 2010 року.
       Рішенням Дніпропетровської міської ради №27/20 від 25 січня 2012 року вирішено провести реорганізацію комунальних житлово–експлуатаційних підприємств Бабушкінського району з припиненням їх, як юридичних осіб, у тому числі і КЖЕП №7, та встановлено, що КЖРЕВП Бабушкінського району є правонаступником його прав та обов`язків.
       На підставі розпорядження Дніпропетровської міської ради №291-рк від 09 квітня 2012 року, ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника КЖЕП №7 у зв`язку з ліквідацією підприємства відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.
       Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 19 березня 2015 року, визнано незаконними та скасовано розпорядження Дніпропетровської міської ради №291-к від 09 квітня 2012 року про звільнення ОСОБА_1 та наказ про звільнення ОСОБА_1 №233-к від 02 квітня 2012 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника КЖЕП №7; стягнуто з КЖЕП №7 на користь ОСОБА_1 заборгованість за час вимушеного прогулу за період часу з 10 квітня 2012 року по 16 грудня 2014 року в розмірі 202 117,68 грн (а.с.22-25).
       20 квітня 2015 року судом видано виконавчий лист про стягнення з КЖЕП №7 на користь ОСОБА_1 заборгованості за час вимушеного прогулу за період часу з 10 квітня 2012 року по 16 грудня 2014 року в розмірі 202 117,68 грн. (а.с.26-27).
       20 квітня 2015 року судом видано виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника КЖЕП №7, у якому боржником зазначено Дніпропетровську міську раду.
       Відповідно до наданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 03 березня 2018 року КЖЕП №7 не припинено.
       У даному випадку безпосереднім роботодавцем позивача була міська рада, якою укладено з ОСОБА_1  трудовий контракт та на підставі розпорядження якої від 15 квітня 2009 року за №194–рк  ОСОБА_1  було призначено на посаду начальника КЖЕП №7 за контрактом. Саме на підставі розпорядження Дніпропетровської міської ради №291–рк від 09 квітня 2012 року ОСОБА_1  було звільнено з посади начальника КЖЕП №7 у зв`язку з ліквідацією підприємства відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Рішення про ліквідацію підприємства також прийнято міською радою, як засновником підприємства. 
       Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 липня 2016 року, яке набрало законної сили 07 вересня 2017 року, стягнуто з Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду з 17 грудня 2014 року по 14 липня 2016 року в розмірі 113 501,52 грн. та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн (а.с.28-32).
       Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2017 року стягнуто з Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки з виконання рішення суду за період часу з 15 липня 2016 року по 27 квітня 2017 року у розмірі 82 347,78 грн. та індексацію середнього заробітку за час затримки з виконання рішення суду про поновлення на роботі за період часу з 17 грудня 2014 року по 14 липня 2016 року у розмірі 42 897,81 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 21 лютого 2019 року (а.с.37).
       Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 вересня 2018 року стягнуто з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2014 року про поновлення на роботі за період часу з 01 травня 2017 року по 31 травня 2018 року в розмірі 143 394,60 грн., за період з 01 червня 2018 року по 13 вересня 2018 року в розмірі 22 761 грн., а всього - 166 155,60 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 26 листопада 2018 року (а.с.38-41).
       Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2014 року встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становила 303,48 грн. 
       Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем рішення суду від 16 грудня 2014 року, яким позивач поновлена на роботі на посаді начальника КЖЕП №7, протиправно не виконується, на шкоду не тільки цивільному праву позивача, але й принципу обов`язковості остаточних судових рішень, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки з виконання рішення суду та індексації середнього заробітку за час затримки з виконання рішення суду про поновлення на роботі.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
       Стаття 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
       Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення – встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
       Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (постанова Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-435цс15)
       Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (стаття 235 КЗпП України).
       Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.
       Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.
       Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
       Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.
       Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою – підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.
       Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі відповідачем не виконане, тому в силу вимог статті 236 КЗпП України наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем доведено факт порушення її прав який виразився у не виконанні рішення суду про поновлення її на роботі, стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу та рішень суду про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. 
       Доводи апеляційної скарги, що належним відповідачем є КЖЕП №7, а не Дніпровська міська рада, і саме з нього слід стягувати кошти, а не з міської ради, колегія суддів відхиляє, оскільки рішеннями, які набрали законної сили та не можуть бути поставлені під сумнів, встановлено, що відповідно до розпорядження голови Дніпропетровської міської ради №194-рк від 15 квітня 2009 року ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника КЖЕП №7 за контрактом. Із чого слідує, що саме Дніпровська міська рада має право як призначати на посаду, так і звільняти з неї та саме міську раду зобов`язано поновити ОСОБА_1 на посаді начальника КЖЕП №7. Таким чином, виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 затримано саме з вини Дніпровської міської ради.
       Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не свідчать про незаконність та неправильність рішення суду.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду якими з Дніпровської міської ради було стягнуто середній заробіток за час затримки виконання рішення за інші періоди, набрали законної сили. 
       На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
       Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального й процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення. 

       Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року залишити без змін. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.