ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/504/17                                                                       Головуючий у І інстанції -  Шрамко Ю.Т.
                                                                                                                          Суддя-доповідач - Губська Л.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  17 листопада 2021 року                                                                               м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          Головуючого судді:                                                            Губської Л.В., 
          суддів:                                                                                Епель О.В., Карпушової О.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Укрінвестбуд» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Укрінвестбуд» звернулося до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення від 19.10.2016 №0015201303, яким до нього застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення від 19.10.2016 № 0015201303 прийнято відповідачем за відсутності на те правових підстав, оскільки відповідно до рішень від 15.01.2015 №0000941705, №0000971705, №0000981705, № 0001071705, №0000911705, № 0000931705, №0001051705, № 0001001705, №0001011705, № 0001031705 позивачем вже було сплачено штраф та пеню за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вказані в рішенні від 19.10.2016 № 0015201303 періоди, а саме з 21.01.2015 по 22.01.2015 та з 21.03.2014 по 29.10.2014.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 19.10.2016 №0015201303 в частині застосування штрафу у розмірі 10 512, 18 грн та пені у розмірі 3 929, 17 грн за період з 21.03.2014 по 29.10.2014. Також суд зазначив, що з наданих позивачем банківських виписок є неможливим встановити, що ним було самостійно сплачено штрафні санкції та пеню саме за вказані періоди, а не здійснено сплату штрафу за інші, більш ранні, періоди, оскільки в призначенні платежу зазначено лише «ЄСВ сплата штрафу», а тому рішення в частині нарахування штрафу та пені з 21.01.2015 по 22.01.2015 є правомірним. В іншій частині у задоволені адміністративного позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки рішеннями від 15.01.2015 №0000941705, №0000911705, №0000981705 та № 0001071705 до позивача вже було застосовано штраф та нараховано пеню за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ті ж періоди за 2014 рік, що й рішенням від 19.10.2016 №0015201303, тобто рішення в цій частині є протиправним та підлягає скасуванню.
Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що контролюючий орган діяв на підставі та в межах своїх повноважень, а тому рішення про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску є правомірним.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.10.2016 ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято рішення №0015201303 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким на підставі п.п. 2 п. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску застосовано до Державного підприємства «Укрінвестбуд» штраф у розмірі 10 512, 18 грн за період з 21.03.2014 по 29.10.2014, у розмірі 1 145, 54 грн. за період з 21.01.2015 по 22.01.2015 та нараховано пеню у розмірі 3 940, 63 грн.
Державним підприємством «Укрінвестбуд» на це рішення подано скаргу, за результатами розгляду якої Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 26.12.2016 № 27968/6/99-99-11-02-02-25 про залишення скарги без розгляду.   
Вважаючи рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені протиправним та такими, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно рішенням від 19.10.2016 №0015201303 застосував штраф та нарахував пеню за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ті ж періоди за 2014 рік, що і рішеннями від 15.01.2015 №0000941705, №0000911705, №0000981705 та № 0001071705. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).
Пунктами 1, 3 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI встановлено, що   платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю;
Частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у п.п. 4 і 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.
Згідно ч. 11 ст. 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Частиною 3 статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Приписами ч.ч. 10,11 зазначеної статті визначено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI   (в редакції чинній з 28.12.2014 ) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Відтак, посадові особи органів доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом мають право приймати рішення про нарахування пені та застосування штрафів за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах та порядку, які визначені ч.ч. 10, 11 та 13 ст. 25 Закону 2464-VI.
Як було зазначено вище, рішенням від 19.10.2016 №0015201303 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на підставі п.п. 2 п. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI до позивача за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску застосовано штраф у розмірі 10 512, 18 грн за період з 21.03.2014 по 29.10.2014, у розмірі 1 145, 54 грн за період з 21.01.2015 по 22.01.2015 та нараховано пеню у розмірі 3 940, 63 грн.
В позовній заяві позивач зазначає, що ним відповідно до рішень від 15.01.2015 №0000941705, №0000971705, №0000981705, №0001011705, №0000911705, № 0000931705, №0001051705, № 0001001705, № 0001011705, № 0001031705 вже було сплачено штраф та пеню за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вказані в рішенні від 19.10.2016 № 0015201303 періоди, а саме з 21.01.2015 по 22.01.2015 та з 21.03.2014 по 29.10.2014.
На підтвердження цього позивачем було надано до суду копії банківських виписок.
Проте, з них неможливо встановити, що   позивачем самостійно сплачено штрафні санкції та пеню саме за вказані періоди, а не здійснено сплату штрафу за інші, більш ранні, періоди, оскільки в призначенні платежу зазначено лише «ЄСВ сплата штрафу».
За результатами аналізу розрахунку штрафних санкцій до рішення від 19.10.2016 №0015201303 та розрахунків штрафних санкцій до рішень від 15.01.2015 №0000941705, №0000971705, №0000981705, № 0001071705, №0000911705, № 0000931705, №0001051705, № 0001001705, №0001011705, № 0001031705 судом першої інстанції встановлено, що застосований до позивача штраф та нарахована пеня   оскаржуваним рішенням за 2014 рік вже були застосовані/нараховані:
- за період з 22.07.2014 по   19.09.2014 рішенням   від 15.01.2015 №0000941705;
- за періоди з 21.08.2014 по 15.10.2014, з 21.08.2014 по 26.09.2014, з 21.08.2014 по 19.09.2014 по рішенням від 15.01.2015 №0000911705;
- за періоди з 23.09.2014 по 29.10.2014, з 23.09.2014 по 15.10.2014 рішенням від 15.01.2015 №0000981705;
- за період з 21.03.014 по 21.03.2014   рішенням від 15.01.2014 № 0001071705.
Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що рішеннями від 15.01.2015 №0000941705, №0000911705, №0000981705 та № 0001071705 до позивача вже було застосовано штраф та нараховано пеню за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ті ж періоди за 2014 рік, що й рішенням від 19.10.2016 №0015201303, тобто наявність підстав для скасування останнього в частині застосування штрафу та нарахування пені за 2014 рік.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що доказів на підтвердження того, що до позивача до винесення рішення від 19.10.2016 №0015201303 вже було застосовано штраф та нараховано пеню за періоди з 21.01.2015 по 22.01.2015 останнім суду не надано. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                                Л.В. Губська

Судді:                                                                                                    О.В. Епель

                                                                                                              О.В. Карпушова