ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4917/21 Справа № 192/1512/20 	  	Головуючий у першій інстанції:  Стрельников О. О. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, – 

ВСТАНОВИЛА:
У лютому 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 30 грудня 2007 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 8000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним і банком договір, що підтверджується його підписом у заяві і є відповідно до п. 3.2 та п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 17 червня 2020 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 15046,84 грн., з яких 10556,25 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4490,59 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгвоаність в загальному розмірі 15046,84 грн.
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором б/н від 30 грудня 2007 року заборгованість за кредитом в розмірі 3148,20 грн. та 2102,00 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині залишених без задоволення позовних вимог з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 15046,84 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року без змін. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного. 
Встановлено, що 30 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DN1RFR02010623 шляхом підписання заяви позичальника, згідно якої банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 3148,20 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 0,01 % на місяць на залишок заборгованості, на строк з 30 грудня 2007 року по 30 жовтня 2008 року включно (а.с. 16). 
Згідно змісту вказаного вище кредитного договору №DN1RFR02010623, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати з 26 по 30 число кожного місяця, у який позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 315,00 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат. 
Відповідно до змісту заяви позичальника №DN1RFR02010623, ОСОБА_1 також отримав банківську платіжну картку “кредитка “Універсальна” 30 днів пільгового періоду” № НОМЕР_1 з базовою процентною ставкою 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с. 16). 
В заяві позичальника №DN1RFR02010623 від 30.12.2007 року також зазначено, що відповідач згоден з тим, що заява разом з Пам`ятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. 
Долучені до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено, зокрема, права та обов`язки сторін договору, відповідальність сторін, зокрема штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору 12 місяців з моменту підписання (п. 9.12) та інші умови, - відповідачем не підписані (а.с. 18-23). 
Договір №DN1RFR02010623 від 30.12.2007 року містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем. 
На підтвердження свого позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором від 30.12.2007 року, згідно якого станом на 17 червня 2020 року банком нарахована заборгованість у розмірі 15046,84 грн., з яких 10556,25 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту та 4490,59 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. 
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
       Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія приходить до висновку про доведеність позивачем факту укладення кредитного договору №DN1RFR02010623 від 30.12.2007 року, за умовами якого відповідач отримав кредитну картку та користувався кредитним лімітом, що також підтверджується випискою з особового рахунку (а.с. 36-44). 
Разом з тим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. 
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.12.2007 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину кредитного договору. 
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку,що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, порядок нарахування і оплати процентів, зокрема, проценти за підвищеною процентною ставкою у випадку несвоєчасного виконання боргових зобов`язань (п.п. 5.5.1 Правил), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. 
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. 
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.12.2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10.09.2020 року), тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату підвищених (зміну банком в односторонньому порядку процентної ставки) процентів за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в договорі №DN1RFR02010623 від 30.12.2007 року, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відповідна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору непідписані Умови та Правила викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).
Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться у матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, що також підтверджується письмовим відзивом на апеляційну скаргу, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.12.2007 рокушляхом підписання заяви позичальника №DN1RFR02010623. 
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами за підвищеною процентною ставкою. 
Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитом, нарахованих за підвищеною процентною ставкою понад 3% на місяць (36% річних). 
Колегія звертає увагу, що позивачем безпідставно здійснювалось нарахування процентів за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою на рівні 3,5%, 3,6% на місяць (42%, 43,2 річних) в період з 25.10.2016 року по 17.06.2020 року, що не погоджено в договорі. Станом на 24.10.2016 року, тобто до підвищення банком в односторонньому порядку відсоткової ставки, заборгованість за відсотками була відсутня, що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 10). 
Необхідно також зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 30.12.2007 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). 
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - суд дійшов до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
Виходячи з викладеного, встановивши отримання відповідачем тіла кредиту в сумі 3148,20 грн. та не заперечувалось відповідачем, - суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку тіла кредиту в розмірі 3148,20 грн. 
Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, категорія “заборгованість за простроченим тілом кредиту” сформована, зокрема, з відсотків, що зараховані банком для погашення за рахунок кредиту, тобто не є тілом кредиту, що фактично отримане відповідачем. 
Так, згідно представлених позивачем розрахунків заборгованості, банком було зараховано до простроченого тіла кредиту заборгованість за відсотками (колонка - “відсотки погашені за рахунок кредита”) в період з 01.07.2015 року по 01.09.2019 року на загальну суму 15039,66 грн. Вказані дії також підтверджуються випискою з особового рахунку, що надана позивачем, відповідно до якої наявні операції “списання відсотків за використання кредитного ліміту”, що збільшуються фактичну заборгованість за тілом кредиту (а.с. 36-44). 
Детально дослідивши зміст наданого банком розрахунку заборгованості, виписки з особового рахунку; враховуючи, що Умови та Правила відповідачем не підписані, а заява позичальника №DN1RFR02010623 від 30.12.2007 року не містить умови про фінансування за рахунок кредитних коштів (зарахування до тіла кредиту) заборгованості за відсотками, - колегія дійшла висновку, що підстави для стягнення з відповідача на користь банка 7408,05 грн. (частини заборгованості за тілом кредиту) відсутні. 
Також не може бути задоволена позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 4490,59 грн., адже як було встановлено вище, їх нарахування здійснювалось за підвищеною ставкою, яка не погоджена зі споживачем. Крім того, нарахування відсотків проводилось банком, в тому числі, на заборгованість по відсоткам, які безпідставно зараховувались до простроченого тіла кредиту. 
Долучена до позовної заяви довідка про умови кредитування з використанням кредитки “універсальна, 30 днів пільгового періоду” від 30.12.2007 року не приймається до уваги судом та не може вважатись складовою кредитного договору, згідно змісту якого додатками до даного договору є Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку та Пам`ятка клієнта; форма такого документу, як довідка, носить інформаційний характер та не є складовою кредитного договору (а.с. 17). 
Представлена позивачем справи довідка банку про видачу відповідачу шести банківських карток та довідка про зміну кредитного ліміту - не відповідають вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки не містять реєстраційного номеру, дати оформлення довідки, найменування посади та прізвища особи, що видала вказані довідки (а.с. 14, 15). 
За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду оскаржене лише в частині залишених без задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача частини тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, а тому суд апеляційної інстанції справу в частині стягнення на користь банку тіла кредиту в розмірі 3148,20 грн. не переглядає, відповідно до вимог ч. 1 статті 367 ЦПК України. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду в оскаржуваній частині – без змін. 
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 375, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення. 
Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року – в оскаржуваній частині залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова