ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 жовтня 2021 року           справа №360/3757/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., розглянув    в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 р.  у справі  № 360/3757/21 (головуючий І інстанції суддя Н.М. Басова)   за позовом   Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області   до   Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)             про  визнання протиправною та скасування постанови,

                                            ВСТАНОВИВ:

Позивач 19.07.2021 року звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 20.01.2021 про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн. на Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні № 63444472 за виконавчим листом № 360/690/20, виданим Луганським окружним адміністративним судом 10.08.2020 (а.с.1-6).   
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 9 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 20 січня 2021 року ВП № 63444472  про накладення на управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області штрафу у розмірі 10200,00 грн. 
Вирішено питання судових витрат (а.с. 130-133).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій   просив скасувати рішення суду.  
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на те, що фактичного виконання у повному обсязі рішення  Луганського окружного адміністративного суду   згідно з виконавчим документом не відбулось, інформації та копії підтверджуючих документів про виконання боржником надано не було.
Ураховуючи наведене, 08.12.2020 державним виконавцем, керуючись ст. ст. 63, 75 Закону, винесено було постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн., де також було зазначено про обов`язок боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів.
Разом з тим, жодних подальших заходів, направлених на виконання рішення суду, вжито не було у зв`язку з чим 20.01.2021 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі 10200 грн.
За таких обставин апелянт вважає, що, накладаючи штраф постановою від 20.01.2021 на позивача, державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Також вважає, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору не включаються до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Сторони у судове засідання не з`явилися про розгляд справи були повідомлені належним чином.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково    поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів    та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги,  перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про  відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.
Судами    першої    та  апеляційної  інстанцій  встановлено  наступне.
10.08.2020 на підставі рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 видано виконавчий лист № 360/690/20 про зобов`язання УПФУ в м. Лисичанську поновити ОСОБА_1 з 01.03.2016 року нарахування та виплату раніше призначеної пенсії по втраті годувальника, з яким ОСОБА_1 звернулась до відповідача щодо його виконання (а.с.45-46).
Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 29.10.2020 відкрито виконавче провадження № 63444472 щодо примусового виконання виконавчого листа № 360/690/20, виданого Луганським окружним адміністративним судом від  10.08.2020  (а.с.48).
Листом від 09.11.2021 № 1211-03-8/3896 УПФУ в м. Лисичанську повідомило відповідача, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 у справі № 360/690/20 УПФУ в м. Лисичанську у травні 2020 року виплачений ОСОБА_1 місячний розмір пенсії у сумі 3887,05 грн. Облікована доплата у сумі 139603,70 грн. за період з 01.03.2016 по 30.04.2020 нарахована на додаткову відомість травня 2020 року. Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, або боржників затверджений постановою Кабінету Міністрів України 03.08.2011 № 845. Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих - документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу. До листа надані: рішення про перерахунок пенсії, протокол за період з 01.03.2016 по 30.04.2020 (а.с.53).
08.12.2020 державним виконавцем відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про накладення штрафу в сумі 5100 грн. на УПФУ в м. Лисичанську за не виконання рішення суду по виконавчому листу № 360/690/21, яку позивач отримав 14.12.2020 (а.с.78).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови від 08.12.2020 про накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП № 63444472 - задоволено.        
Визнано протиправною та скасовано постанову начальника відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)  від 08.12.2020 про накладення штрафу на Управління Пенсійного фонду України в  м. Лисичанську Луганської області у розмірі 5100,00 грн. у виконавчому провадженні ВП № 63444472.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 грн (дві тисячі двісті сімдесят грн 00 коп.) (а.с.111-116).
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2021 апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 2 червня 2021 року у справі  № 360/2605/21 повернуто заявнику (а.с.129).
Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 20.01.2021 винесено постанову про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду у сумі 10200 грн.(а.с. 9-10).
20.01.2021 №519 відповідачем скеровано до Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (а.с.95-97). 
Спірним у даній справі є правомірність прийняття виконавчим органом постанови   про накладення штрафу у подвійному розмірі.
Відповідно до   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України   визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному   законом   порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частинами другою та третьою   статті 14 КАС України   судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною першою   статті 255 КАС України   визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
За змістом частин першої, другої   статті 370 КАС України   судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За унормуванням    ст. 1 Закону України “Про виконавче провадження”, що   є спеціальним   у відношенні виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього   Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1   статті 26 Закону України “Про виконавче провадження”   передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного в  статті 3 цього Закону   за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України “Про виконавче провадження” підлягають  примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Правилами ч. 1 та п. 1 ч. 2    ст. 18 Закону України “Про виконавче провадження” окреслено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 1 ч. 3   ст. 18 Закону України “Про виконавче провадження” встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст.   18    Закону України “Про виконавче провадження”).
Частинами 1-3 статті 63 Закону України “Про виконавче провадження” визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений  виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Отже, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 визнано протиправною та скасовано постанову начальника відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)  від 08.12.2020 про накладення штрафу на Управління Пенсійного фонду України в  м. Лисичанську Луганської області у розмірі 5100,00 грн. у виконавчому провадженні ВП № 63444472  (а.с.111-116).
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2021 апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 2 червня 2021 року у справі  № 360/2605/21 повернуто заявнику (а.с.129).
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки державним виконавцем відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)  20.01.2021 винесено постанову про накладення штрафу на позивача за повторне невиконання рішення суду у сумі 10200 грн., а рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 у справі № 360/2605/21  скасовано первинне накладення штрафу на управління, тому цей факт  унеможливлює повторне накладення штрафу за невиконання рішення суду в рамках даного виконавчого провадження., тобто відсутня повторність невиконання рішення боржником без поважних причин, позовні вимоги підлягають задоволенню, а постанова від 20.01.2021 ВП № 63444472  скасуванню, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Щодо  доводів апелянта стосовного того, що  витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору не включаються до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 22.07.2021 року № 6604 (а.с. 27).
Суд зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України звернулось із позовом у цій справі не як суб`єкт владних повноважень на виконання покладених на нього функцій (завдань), а як юридична особа публічного права, а тому розподіл понесених позивачем у цій справі судових витрат слід здійснювати в загальному порядку.
Аналіз наведених норм з урахуванням обставин справи, дають підстави для висновку, що понесені позивачем у цій справі та документально підтверджені судові витрати підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховний Суд від 28 листопада 2018 року у справі  № 812/246/18.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За правилами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 ст. 9 КАС України занотовано, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції    правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи    апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги    та    скасування    рішення суду    не    вбачається.
Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,          
                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 р.  у справі  № 360/3757/21  -  залишити без задоволення.
Рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 р.  у справі  № 360/3757/21  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 7 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                                  Г.М. Міронова

Судді                                                                                                                          А.В. Гайдар

                                                                                                                          І.В. Геращенко