УХВАЛА
22 жовтня 2021 року
м. Київ
провадження № 13-213зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачаОСОБА_1 ,  
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,   ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12 ,  ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,  ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,  ОСОБА_18 
розглянула заяву засудженого ОСОБА_19  про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 1 ч. 3 ст. 459Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 12 листопада 2003 року та ухвали Верховного Суду України від 5 лютого 2004 року і
встановила:
Як убачається з матеріалів провадження за заявою та наявних у Верховному Суді даних, вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 12 листопада 2003 року, залишеним без зміни 5 лютого 2004 року Верховним Судом України, ОСОБА_19 було засуджено за пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. 
Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021, яким було визнано такими, що не відповідають Основному Закону України, окремі положення статей 81, 82 КК, засуджений ОСОБА_19 звернувся до Верховного Суду з питанням перегляду за виключними обставинами зазначених вироку та ухвали. На думку автора звернення, висновки органу конституційної юрисдикції свідчать про незаконність довічного позбавлення волі, а тому є підстава для заміни призначеного покарання на більш м`яке та  звільнення засудженого з ув`язнення.
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду, керуючись приписами ч. 10 ст.  31  КПК, 20 жовтня 2021 року передав заяву ОСОБА_19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата).
Велика Палата, перевіривши подану заяву, дійшла висновку, що у відкритті провадження за нею належить відмовити з огляду на таке.
За змістом п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК установлення неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення є виключною обставиною за умови застосування судом відповідних норм при вирішенні конкретної справи. 
Конституційний Суд України рішенням свого Другого сенату від 16 вересня 2021  року № 6-р(ІІ)/2021 визнав такими, що не відповідають Основному Закону України, положення ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК через неможливість їх застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Верховну Раду України було зобов`язано невідкладно привести вказані статті КК у відповідність до Конституції України, законодавчо унормувати порядок заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.
Отже, виконання приписів Конституційного Суду України, відображених у рішенні, на яке посилається засуджений, насамперед повинно бути здійснено шляхом унесення Верховною Радою України змін до норм права, котрі регулюють звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким, з метою поширення їх дії на такий вид заходу примусу, як довічне позбавлення волі. 
Удосконалення нормативно-правових актів є прерогативою законодавчої влади і  не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України, повноваженнями якої охоплюється внесення змін до чинного законодавства України.
Крім того, питання про умовно-дострокове звільнення осіб від відбування призначеного покарання та заміна його невідбутої частини більш м`яким вирішуються під час виконання вироку в порядку ст. 539 КПК, тобто місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання. 
З огляду на викладене Велика Палата не має правових підстав для перегляду за виключними обставинами оспорюваних судових рішень. 
Таким чином, у відкритті провадження за зверненням засудженого ОСОБА_19 слід відмовити, а заяву – повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду
постановила:
Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_19  про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 12 листопада 2003 року та ухвали Верховного Суду України від 5 лютого 2004 року.
Заяву повернути особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                     ОСОБА_1 
Судді: 
ОСОБА_2                                           ОСОБА_10 
ОСОБА_3                                          ОСОБА_11 
ОСОБА_4                                               ОСОБА_12 
ОСОБА_5                                                ОСОБА_13 
ОСОБА_6                                       ОСОБА_14 
ОСОБА_7                                             ОСОБА_15 
ОСОБА_8                                       ОСОБА_16 
ОСОБА_9                                                 ОСОБА_17 
                                                                       ОСОБА_18