Ухвала
Іменем України
 
10 грудня 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 468/175/21-ц
провадження № 61-19302ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Баштанська районна рада Миколаївської області,
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2021 року у складі судді Янчук С. В. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю., Ямкової О. О., 
 
ВСТАНОВИВ: 
У лютому 2021 року ОСОБА_1  звернулась до суду із позовом до Баштанської районної ради Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Позов обґрунтовано тим, що 12 березня 2009 року Баштанською районною радою Миколаївської області прийнято рішення № 27, відповідно до якого продавалося приміщення шкільної майстерні Плющівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів.
16 липня 2009 року ОСОБА_1 за результатами відкритих біржових торгів визнана переможцем, у зв`язку з чим укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі майстерні загальноосвітньої школи під літ. «А-1», загальною площею 149,5 кв. м по АДРЕСА_1 .
Вказаний договір нотаріально посвідчено не було, оскільки відповідач ухилився від такої дії.
Визнати договір купівлі-продажу дійсним у судовому порядку їй не вдалося, про що свідчить рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2020 року у справі № 468/1539/19-ц про відмову у задоволенні її позову.
Посилаючись на те, що вона добросовісно заволоділа майном на підставі договору та з 2009 року відкрито та безперервно володіє ним, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю майстерні Плющівської загальноосвітньої середньої школи літ. «А-1», загальною площею 149,5 кв. м, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .
Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачка знала хто є власником спірного майна, тому відсутні підстави для визнання права власності за набувальною давністю у порядку статті 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 25 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
У касаційній скарзі заявник зазначає клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовує тим, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки копію повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 отримав засобами поштового зв`язку 26 жовтня 2021 року. На підтвердження зазначеного надає конверт апеляційного суду з трек-номером 5400144644987 та витяг з офіційного веб порталу Акціонерного товариства «Укрпошта» про відстеження поштового пересилання за зазначеним вище трек-номером. 
 
Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Перевіривши доводи клопотання заявника про поновлення строку на  касаційне оскарження рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2021 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки з наданих до клопотання доказів убачається, що оскаржувану постанову апеляційного суду представник заявниці дійсно отримав 26 жовтня 2021 року та звернувся із касаційною скаргою до відділення поштового зв`язку 25 листопада 2021 року, що є підставою для його поновлення.
Підставою, на якій подається касаційна скарга, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.
Касаційна скарга мотивована тим, що купуючи майно на підставі біржового договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 була впевнена у тому, що на це майно не претендують інші особи, оскільки вона отримує його з підстави, яка є достатньою для отримання права власності на нього. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням здійснити нотаріальне посвідчення біржового договору, однак відповідач зазначав, що отримавши кошти від позивачки втратив інтерес до вказаної угоди. Крім того, відповідач виключив спірне приміщення з переліку об`єктів, які є спільною власністю територіальних громад міста та сіл Баштанського району, а тому районна рада не має повноважень розглядати питання щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного майна. Крім того, відповідач визнав позов ОСОБА_1 , зазначивши про відсутність у нього майнових претензій. 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України  у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 березня 2009 року Баштанською районною радою Миколаївської області прийнято рішення № 27, яким на підставі клопотання Баштанської районної державної адміністрації вирішено продати на конкурсній основі приміщення шкільної майстерні Плющівської ЗОШ І-ІІІ ступенів загальною площею 149,5 кв. м, яке розташоване по АДРЕСА_1 .
Здійснити процедуру продажу вказаного приміщення доручено Баштанській районній державній адміністрації.
16 липня 2009 року за результатами торгів, проведених на Південній товарній біржі,  укладено договір купівлі-продажу приміщення шкільної майстерні, відповідно до умов якого покупцем стала ОСОБА_1 .
У пункті 3.2. договору, зареєстрованого товарною біржою за № 13710, сторони узгодили, що цей біржовий договір є підставою для подальшого укладення нотаріально посвідченого договору з метою державної реєстрації права власності покупця на придбане майно.
Цього ж дня між продавцем та покупцем складено акт прийому-передачі майна.
Факт оплати вартості майна підтверджується квитанцією від 16 липня 2009 року № 16-7/1 на суму 2 700,00 грн.
Згідно з довідкою виконавчого комітету Баштанської міської ради від 22 листопада 2019 року ОСОБА_1 користується земельною ділянкою по АДРЕСА_1 на умовах оренди землі з 05 жовтня 2009 року.
Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2020 року у справі № 468/1539/19-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Баштанської районної ради Миколаївської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 16 липня 2009 року.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України).
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.
Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.
Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.
Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).
У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Встановлені судами обставини справи свідчать про те, що позивачка була обізнана, що власником спірного майна на момент отримання майна була Баштанська районна рада, а тому не можна вважати користування позивачами спірним майном добросовісним, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.
Посилання заявниці на визнання Баштанською районною радою позову ОСОБА_1 не може бути підставою для визнання за останньою права власності на спірне майно в порядку, передбаченому статтею 344 ЦК України.
Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК України. 
Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення судового рішення (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 924/925/17 та від 22 травня 2018 року у справі № 922/1574/17).
Верховний Суд у постанові від 09 липня 2019 року у справі № 920/999/16 дійшов висновку про те, що висновки про наявність підстав для визнання права власності за набувальною давністю є передчасними, з огляду на відсутність існування між сторонами спору про право власності на придбане позивачем майно, про що свідчить визнання відповідачем у відзиві позову.
Зазначені обставини в сукупності унеможливлюють застосування до спірних відносин положень статті 344 ЦК України і визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне майно, доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм матеріального права, непогодження із встановленими судами обставинами справи та ухваленими рішеннями, переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій узгоджуються із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі.
Посилаючись на вказану постанову Великої Палати Верховного Суду, у якій у касаційному порядку переглядалися судові рішення з вирішення вимог щодо набувальної давності, заявник посилається на те, що при вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна. Проте указаним висновкам оскаржувані судові рішення не суперечать.
Враховуючи те, що касаційна скарга подана на підставі пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, тоді як Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, правильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів, Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Баштанської районної ради Миколаївської області про визнання права власності за набувальною давністю, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на  рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року відмовити.  
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:    	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний        О. В. Ступак