ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6895/21 Справа № 202/5075/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про повернення безпідставно набутих грошових коштів та стягнення моральної шкоди, -     

ВСТАНОВИЛА: 

       У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Індустріальний ВДВС), Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ "ПриватБанк) про повернення безпідставно набутих грошових коштів та стягнення моральної шкоди.
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в межах виконавчого провадження з нього було стягнуто грошові кошти у розмірі 16 170, 68 грн. на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року, ухваленого у справі за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості, яке в подальшому було скасовано Верховним судом, та у подальшому відмовлено у стягненні коштів з підстав не доведення отримання кредиту, однак рішення було виконано, чим порушено його права та завдано моральної шкоди, а тому просив суд ухвалити рішення яким стягнути з АТ «КБ «Приватбанк» на його користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 16 170, 68 грн, проценти за користування безпідставно набутими коштами – 4 647, 22 грн, інфляційні втрати – 2 038, 69 грн, три проценти річних – 839, 27 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн; та з Індустріального ВДВС моральну шкоду у розмірі 20 000 грн, скасувати арешт рухомого майна, накладений у межах виконавчого провадження, зареєстрований 29 вересня 2017 року на суму 16 170, 68 грн.
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.         Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 14 518, 80 грн. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Скасовано арешт рухомого майна, накладений на підставі постанови Індустріального ВДВС про арешт майна боржника, у виконавчому провадженні № 54609551, у розмірі 16 170, 68 грн. Вирішено питання стосовно судових витрат (а.с. 82-88).
       В апеляційній скарзі відповідач АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з них безпідставно отриманих коштів у розмірі 14 518, 80 грн, моральної шкоди у розмірі 10 000 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з них грошові кошти, оскільки вони не є безпідставно набутими. Жодної моральної шкоди позивачу вони не завдавали та правові підстави для її стягнення відсутні. Наполягали на тому, що позивач обрав невірний спосіб захисту свої прав(а.с. 95-102).
       Сторони своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористались.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову становить 53 695, 86 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст. 367 ЦПК України).
       Відповідно до ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року, у цивільній справі № 202/449/14-ц,у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено через пропуск строків позовної давності (а.с. 26-27).
       Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року – скасовано і ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 грудня 2005 року у розмірі 14 007, 90 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 3 179, 80 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 684, 87 грн, штрафу (фіксована частина) – 500 грн, штрафу (процентна складова) – 643, 23 грн та судові витрати в розмірі 510, 90 грн (а.с. 28).
       Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 31-32).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року змінено в частині обґрунтування відмови у позові (а.с. 33-34).
       У відповідності до довідки № 38 від 12 березня 2020 року Відділу з питань виплати пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з листопада 2017 року по листопад 2018 року розмір утриманого боргу перерахованого на користь АТ КБ «ПриватБанк» складає 14 518, 80 грн, розмір утриманого виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, перерахованих на користь Індустріального ВДВС – 1 651, 88 грн (а.с. 38).
       05 грудня 2018 року виконавче провадження № 54609551 зупинено на підставі ухвали Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у цивільній справі № 202/449/14-ц, про зупинення виконання рішення суду до завершення розгляду касаційної скарги (а.с. 29, 36).
       У відповідності до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 68209410 від 21 вересня 2020 року наявне обтяження – арешт рухомого майна, накладене на підставі постанови Індустріального ВДВС про арешт майна боржника, у виконавчому провадженні № 54609551, у розмірі 16 170, 68 грн (а.с.41).
       У відповідності до медичної документації (виписки із медичних карток стаціонарного хворого) ОСОБА_1 знаходився у неврологічному відділенні ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» у період з 28 листопада 2017 року по 11 грудня 2017 року, з 04 травня 2018 року по 14 травня 2018 року, з 27 травня 2019 року по 05 червня 2019 року, зі скаргами на головний біль, запаморочення, слабкість, швидку втому, оніміння в кінцівках (а.с. 21-24).
       Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що правова природа набуття АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» коштів у сумі 14 518, 80 грн випливає з дій, пов`язаних з виконанням рішення суду, яке було скасовано, з огляду на відсутність доказів на підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів, а також відсутності відповідної заяви останнього про отримання коштів, а тому вважав за можливе застосувати до виниклих правовідносин ст.1212 ЦК України, та вважав доведеним факт завдання моральної шкоди позивачу. Крім того, дійшов висновку про наявність підстав для скасування арешту рухомого майна накладеного у виконавчому провадженні № 54609551, у розмірі 16 170, 68 грн.
       Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.
       Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а згідно
статті 13 – на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
       У відповідності до частини першої, другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
       Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
       Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права.
       Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
       За змістом статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
       Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 дійшла висновку про те, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
       Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала.
       Зобов`язання з безпідставного набуття майна виникають за наявності таких умов: наявність факту набуття або зберігання майна; набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для набуття або зберігання майна.
       Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
       Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом (ч. 1ст. 1215 ЦК України).
       Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
       Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.
       Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-91цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
       Ст.ст. 1212, 1215 ЦК України регулюють зобов`язання з безпідставного набуття або зберігання майна як одного із виду позадоговірних зобов`язань.
       Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18).
       Колегія суддів звертає увагу на те, що виплата коштів на підставі рішення суду не є видом позадоговірних зобов`язань.
       Зважаючи на те, що грошові кошти були стягнуті з позивача ОСОБА_1 у рамках виконавчого провадження відкритого на підставі рішення про стягнення з нього заборгованості на користь відповідача АТ КБ "ПриватБанк", яке в подальшому було скасоване та у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для стягнення вказаних коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. 
       Відповідно до ч. 2, 5 - 7, 9, 10 ст. 444 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.
       Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що питання про поворот виконання рішення суду врегульовано положеннями цивільного процесуального законодавства, а не ст. 1212 ЦК України та помилково визнав кошти, отримані відповідачем на виконання рішення суду, яке надалі скасоване, як безпідставно отримане майно.
       Правові підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди, з врахуванням обставин даної справи відсутні. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що підстав для скасування  арешту рухомого майна, накладеного на підставі постанови Індустріального ВДВС про арешт майна боржника, у виконавчому провадженні № 54609551, у розмірі 16 170, 68 грн в рамках розгляду даної справи не встановлено. Вказане питання повинно вирішуватись в іншому порядку. 
       Позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, а відтак рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.
       Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено, колегія суддів прийшла до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ “ПриватБанк судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 522,40 грн.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про повернення безпідставно набутих грошових коштів та стягнення моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 2 522,40 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

       Судді:                                                                Е.Л. Демченко
                                                               
                                                                               М.О. Макаров