Єдиний унікальний номер 229/2390/21 
Номер провадження 22-ц/804/2976/21        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року          
м. Бахмут 

справа № 229/2390/21
провадження № 22-ц/804/2976/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,
суддів: Космачевської Т.В., Мірути О.А., 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 229/2390/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості з заробітної плати, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»,
на заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 серпня 2021 року (суддя Грубник О.М.), ухваленого в приміщенні Дружківського міського суду Донецької області, повне судове рішення складено 04 серпня 2021 року,–

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що з 15 серпня 1991 року працює доставщиком поїзних документів на станції Ясинувата. До 18 липня 2016 року працювала на станції Ясинувата Донецької залізниці. 08 липня 2016 року станція Ясинувата ДП «Донецька залізниця» реорганізована шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17 липня 2017 року позивачка була звільнена у зв`язку  із скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. У день звільнення із ОСОБА_1 відповідач повний розрахунок не провів, як наслідок АТ «Українська залізниця» має перед нею непогашену заборгованість із заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Сума заборгованості по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року складає 25 181,28 грн.

Крім того, при порушенні термінів виплати зарплати роботодавець зобов`язаний виплатити працівнику компенсацію за втрату зарплати у зв`язку з інфляцією. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Загальна сума компенсації за втрату частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати становить 8 215,07 грн.

Просила стягнути з відповідача на її користь, заборгованість за трудовим договором за період з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 25 181,28 грн; суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з березня 2017 року по липень 2017 року на нараховану заробітну плату в розмірі 8 215,07 грн та вихідну допомогу в розмірі 5 865,37 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 04 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з березня по липень 2017 року в сумі 25 181,28 грн, без утримання податку та інших обов`язкових платежів. Рішення в частині стягнення заробітної плати за березень 2017 року в сумі 4 415,44 грн підлягає негайному виконанню, в частині стягнення заробітної плати за квітень, травень, червень, липень 2017 року в сумі 20 765,84 грн, після набрання рішенням законної сили. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з березня по липень 2017 року в розмірі 7 140,42 грн. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в розмірі 2 201,90 грн.

Судове рішенням мотивоване тим, що в день звільнення ОСОБА_1 відповідачем не виплачено всіх сум, що належать їй від АТ «Українська залізниця». Позивач підтвердила наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати з березня по липень 2017 року та компенсації втрати частини грошових доходів за аналогічний період, а відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахункових листів та на відсутність заборгованості перед позивачем.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, АТ «Українська залізниця» посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що через недотримання судом першої інстанції строків, відповідач був позбавлений права на подання відзиву і доказів, які мають значення для розгляду справи.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав надані позивачем розрахунки заробітної плати належними доказами, які не викликають сумніву в їх достовірності. Відповідач вказував, що надані позивачем докази виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Ясинувата. Тому сума заборгованості з заробітної плати не підтверджена відповідними первинними документами і не нарахована в установленому законом порядку. Через відсутні визнаної АТ «Українська залізниця» заборгованості з невиплаченої заробітної плати за період березень-липень 2017 року, вимога щодо стягнення компенсації втрати частини доходів не підлягала задоволенню, оскільки нарахування заробітної плати не здійснювалося через відсутність первинних документів. Крім того, розрахунок суми компенсації не враховує отриману позивачем виплату за березень 2017 року в сумі 1 724,91 грн.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 працювала сигналістом 4 розряду виробничого підрозділу «Станція Ясинувата» господарства перевезень Станція Ясинувата 1 класу структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональній філії «Донецька залізниця» ПАТ Українська залізниця».

17 липня 2017 року ОСОБА_1 була звільнена у зв`язку із скороченням штату відповідно до наказу № 4941/ДН-ос від 10.07.2017 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, що також підтверджується записом у трудовій книжці. 

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 затверджено Статут Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію АТ «Українська залізниця». ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та є регіональною філією даного товариства.

З розрахунків заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року встановлено, що нараховано в березні 2017 року всього 4 415,44 грн, до виплати 3 511,08 грн, в квітні 2017 року всього 2 218,95 грн, до виплати 1 764,47 грн, в травні 2017 року всього 2 218,95 грн, до виплати 1 764,47 грн, в червні 2017 року всього 339,00 грн, до виплати 269,57 грн, в липні 2017 року всього 15 988,94 грн, до виплати 12 772,78 грн. 

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в день звільнення позивача відповідачем не виплачено всіх сум, що належать їй від АТ «Українська залізниця». Позивач підтвердила наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати з березня по липень 2017 року та компенсації втрати частини грошових доходів за аналогічний період, а відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахункових листів та на відсутність заборгованості перед позивачем.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з таких підстав.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

На підставі частини 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було достовірно встановлено, що позивач та відповідач перебували в трудових відносинах.

Відповідно до наказу (розпорядження) № 4941/ДН-ос від 10.07.2017 року ОСОБА_1 з 17 липня 2017 року звільнена з посади сигналіста 4 розряду виробничого підрозділу «Станція Ясинувата» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниці» ПАТ «Українська залізниця» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в її трудовій книжці. Даний наказ видано структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 47 днів відпустки з виплатою одноразової грошової допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку.

Позивачем надані суду на підтвердження невиплаченої заробітної плати розрахункові листи (табуляграми) за період березень-липень 2017 року, в яких зазначені такі суми: березень 2017 року – 4 415,44 грн (до виплати – 3 511,08 грн); квітень 2017 року – 2 218,95 грн (до виплати – 1 764,47 грн); травень 2017 року – 2 218,95 грн (до виплати – 1 764,47 грн); червень 2017 року – 339,00 грн (до виплати – 269,57 грн); липень 2017 року – 15 988,94 грн (до виплати – 12 772,78 грн).

З розрахунку заробітної плати за березень-липень 2017 року за розрахунковими листами (табуляграмами) входить оплата простоїв (код 340).

Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, відповідно до яких позивачем за березень 2017 року відпрацьовано 8 днів, в простої 3 дні; за квітень 2017 року відпрацьовано 0 днів, в простої 12 днів; за травень 2017 року відпрацьовано 0 днів, в простої 12 днів; за червень 2017 року відпрацьовано 0 днів, в простої 3 дні; за липень 2017 року відпрацьовано 0 днів, в простої 3 дні.

Розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджується з наказом (розпорядженням) № 4941/ДН-ос від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 , який був виданий В.о. начальника дирекції залізничних перевезень В.О. Подлузським, тобто посадовою особою відповідача. Будь-які доводи щодо незаконності цього наказу відповідачем не наведені. Саме в цьому наказі, який виданий структурним підрозділом відповідача зазначена кількість днів невикористаної відпустки, а саме, 47 днів, на компенсацію яких має право позивач та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, але при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду з прав людини та нормам діючого законодавства України.

Відповідно до норм статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині недотримання судом строків для подання відзиву на апеляційну скаргу. Апеляційний суд вважає такі доводи скаржника обґрунтованими.

Так, згідно з частиною 7 статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи – отримати відзив не пізніше першого підготовчого засіданні у справі.

В ухвалі про відкриття провадження у цивільній справі від 12 травня 2021 року суд першої інстанції зазначив, що відповідач має право в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення АТ «Українська залізниця» отримало вищезазначену копію ухвали з копією позовної заяви ОСОБА_1 30 липня 2021 року (а.с. 30). Отже, відповідач мав можливість подати відзив на позовну заяву в строк до 16 серпня 2021 року.

Водночас, суд першої інстанції ухвалив рішення 04 серпня 2021 року, тобто без дотримання строку на подання відзиву, передбаченого статтею 178 ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене та керуючись частиною 3 статті 367 ЦПК України апеляційний суд вважає за можливе прийняти докази, надані відповідачем до суду першої інстанції після ухвалення рішення у справі, зокрема довідку про доходи ОСОБА_1 , копію відомості на виплату грошей № 28 за березень 2017 року, а також копію науково-правового висновку Торгово-промислової палати України.

Так, згідно з довідкою про доходи від 31 серпня 2021 року № 845, виданою Донецькою та Луганською дирекцією залізничних перевезень АТ «Українська залізниця», ОСОБА_1 в березні 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 2 169,20 грн, фактична кількість відпрацьованих годин – 72, сума до видачі після утримань – 1 724,91 грн. За квітень-липень 2017 року заробітна плата не нарахована, кількість фактично відпрацьованих годин – 0.

З відомості на виплату грошей № 28 за березень 2017 року випливає, що ОСОБА_1 13 липня 2017 року виплачено заробітну плату в розмірі 1 724,91 грн.

Визначаючи розмір заборгованості по заробітній платі, яка підлягає стягненню на користь позивача, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_1 отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року в розмірі 1 724,91 грн.

За таких обставин, розмір заборгованості заробітної плати за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, складає 23 012,08 грн (25 181,28 грн – 2 169,20 грн).

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості із заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року підлягає зміні до 23 012,08 грн з подальшим утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів.

В частині оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача компенсації за втрату грошових доходів, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а висновок суду першої інстанції правильним.

Пунктами 20, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Таким чином позивачем не пропущено строку звернення до суду з даним позовом.

Так, ОСОБА_1 має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою виплати розрахунку при звільненні, яка відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» мала бути виплачена відповідачем відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, визначеному чинним законодавством.

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Порядок та підстави компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати регулюється Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», з метою реалізації якого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Колегія суддів погоджується з розміром компенсації, визначеної судом першої інстанції, яка була обчислена виходячи із сум доходу після утримання податків і обов`язкових платежів.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач вимог закону про повний розрахунок при звільненні не дотримався, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, внаслідок чого існує заборгованість по заробітній платі та іншим платежам.

Інших належних та допустимих доказів на спростування наданих позивачем доказів та на відсутність заборгованості перед позивачем, відповідачем до суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Відсутність первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки працівниця довела що вона продовжувала працювати на підприємстві після 20 березня 2017 року, виконувала роботу згідно з трудовим договором та заробітна плата була їй нарахована, про що позивач надав відповідні відомості та нарахування.

Також апеляційний суд вважає, що обставини на які посилається відповідач, щодо здійснення діяльності на території тимчасово непідконтрольній Україні виникли не з березня 2017 року, як визначено висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2, а мали місце у період з 14 квітня 2014 року в населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, згідно з положеннями Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року та суд апеляційної інстанції виходить з того, що Товариство, яке на час проведення антитерористичної операції продовжувало здійснювати діяльність на території непідконтрольній Україні, визначивши свої права та реалізовуючи їх за своїм розсудом повинно відповідати за негативні наслідки від такої діяльності.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач не був повідомлений про призначення судового засідання на 04 серпня 2021 року є безпідставними, оскільки спростовуються наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно з яким АТ «Українська залізниця» 15 червня 2021 року отримало судову повістку на 04 серпня 2021 року. 

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, колегія суддів доходить висновку про зміну рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, зменшивши суму, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 23 012,08 грн. В частині вимог про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, підстави для скасування або зміни рішення суду, відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору в даній справі відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції частково змінює рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, а позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати в розмірі 819,80 грн, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, слід стягнути з відповідача в дохід держави.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги АТ «Українська залізниця», відповідачу за рахунок держави підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 88,47 грн.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати  сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку  сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідача в дохід держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі 819,80 грн у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, а відповідачу за рахунок держави підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 88,47 грн, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню різниця в компенсації судових витрат у сумі 731,33 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 серпня 2021 року в частині розміру заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 23 012 (двадцять три тисячі дванадцять) гривень 08 копійок.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 серпня 2021 року в частині стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави різницю в компенсації витрат по сплаті судового збору в розмірі 731 (сімсот тридцять одна) гривня 33 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий        О.О.Тимченко

Судді:         Т.В. Космачевська

          О.А. Мірута