ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 р. 	Справа № 610/972/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Катунова В.В. ,  Чалого І.С. 
за участю секретаря судового засідання  Сузанського О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 10.08.2021, суддя Храмцова В.Б., по справі № 610/972/21
          за позовом       ОСОБА_1  
          до     Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ,     Департаменту патрульної поліції Національної поліції України                   
          про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серія ДП 18 № 537386 від 05.04.2021 у справі про адміністративне правопорушення складену інспектором взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Єловенко М.В. про притягнення   ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП.
Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 10.08.2021 відмовлено в задоволенні позову.
Позивач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив про неврахування судом першої інстанції, що факт вчинення  ним правопорушення є недоведеним, оскільки відсутні належні докази на підтвердження  того, що саме він керував транспортним засобом.
Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач) не надав відзив на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Представники відповідачів в судове засідання не прибули, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  пояснення позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 05.04.2021 інспектором взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції Єловенко М.В. винесено постанову серії ДП18 № 537386 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8  ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00 грн.
Постановою встановлено, що ОСОБА_1 05.04.2021 о 10 год. 05 хв. в м. Харкові на пр. Московському 267/2, керуючи ТЗ в межах населеного пункту, здійснив рух зі швидкістю 81 км/год, чим допустив перевищення допустимої швидкості на 31 км/год; крім того, водій керував ТЗ CITROEN C5 д.н.з. НОМЕР_1 , щодо якого порушено обмеження встановлені Митним кодексом України: порушено строки його тимчасового ввезення на митну територію України, строком до 1 року; згідно ІПНП ТЗ ввезено 23.03.2017 громадянином BULBAN IURIE та використовувався ОСОБА_1 , який не ввозив його на митну територію, чим порушено вимоги ст. 380 МК України та ст.ст. 16,31 ЗУ «Про дорожній рух», п.п. 12.4 ПДР України, поєднано за ч. 2 ст. 36 КУпАП (а.с. 13).
Позивач, не погоджуючись з постановою відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджено належними доказами, оскаржувана постанова відповідає  вимогам ст. 283 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі – ПДР України).
Згідно п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний, зокрема не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту;
Статтею 31 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, що ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність обов`язковим вимогам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ООН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів. тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.
Відповідно до ч. 8 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Колегія суддів зазначає, що аналіз наведених норм у сукупності та в контексті запровадження заборони керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, та цілей Закону України "Про дорожній рух", свідчить, що порушення вказаної заборони, посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
В підтвердження факту правопорушення відповідачем надано відеозапис та витяг з бази даних.
Відповідно до наданого відповідачем витягу з бази даних транспортний засіб з номером д.н.з. НОМЕР_1 ввезений на територію України 23.03.2017 BULBAN IURIE в режимі тимчасового ввезення до 1 року, через пункт пропуску «Мамалига-Крива» (а.с. 47).
Отже, враховуючи дату складання постанови (05.04.2021) та дату ввезення вищевказаного автомобіля (23.03.2017), вбачається порушення строків перебування транспортного засобу, оскільки з дати ввезення автомобіля на територію України минуло більше 4 років.
Положеннями ст. 25 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених цим Законом.
Поліція може створювати власні бази даних, необхідні для забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу, а також міжвідомчі інформаційно-аналітичні системи, необхідні для виконання покладених на неї повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про Національну поліцію» поліція має безпосередній оперативний доступ до інформації та інформаційних ресурсів інших органів державної влади за обов`язковим дотриманням Закону України"Про захист персональних даних".
Отже, працівниками патрульної поліції правомірно було отримано та досліджено відомості, які знаходяться в базах даних державних органів влади і які стосуються обставин ввезення, митного оформлення та перебування на території України транспортних засобів.   
Пунктом 10 ч. 1 ст. 35 Закону України«Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не помішували в митний режим транзиту, а також у разі, якщо водій порушив правила дорожнього руху України.
Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Колегія суддів зазначає, що вказані вище відомості підтверджують встановлені поліцейським під час розгляду адміністративної справи обставини керування позивачем транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме порушено строки його переміщення в режимі тимчасового ввезення до 1 року.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що наявні в справі докази підтверджують факт вчинення позивачем порушення ч. 8 ст. 121 КУпАП.
З наданого до суду відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що після зупинки транспортного засобу інспектором патрульної поліції повідомлено водію причину зупинки, повідомлено, що ним буде розглядатися справа про притягнення до адміністративної відповідальності, роз`яснено водію його права,  позивач висловив бажання скористатись правовою допомогою адвоката, інспектор надав можливість позивачу скористатися такою допомогою, а також роз`яснено порядок набрання постановою законної сили, строки її оскарження. 
Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Доводи апелянта про те, що він не керував вищевказаним транспортним засобом спростовуються його поясненнями, що зафіксовані відеозаписом (файл 20210405210701000720, час 04 хв 50 с), та поясненнями, наданими в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.
Крім того, під час зупинки транспортного засобу позивач виконав обов`язок водія щодо пред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб.
Також судова колегія зазначає, що вказаний довод не було позивачем зазначено ні під час розгляду справи відповідачем, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Так, в позовній заяви позивач наголошував на тому, що відповідачем порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності без складання протоколу. Вказаним доводам судом першої інстанції надано правову оцінку.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведення відповідачем факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, тому постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ДП 18 № 537386 від 05.04.2021 правомірно залишена без змін.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про  відсутність  підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 286, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 10.08.2021 по справі № 610/972/21  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.С. Чалий